Справа № 523/2606/22
Провадження №2/523/2876/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"26" жовтня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в поряду загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому посилаючись на п.2 ч.1 ст.164 СК України просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 не займається вихованням дочки, матеріально не допомагає, не турбується про неї, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню. Дочка постійно проживає разом з нею, перебуває на повному її утриманні. Вважає, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 28.04.2022р. провадження у справі було відкрито та призначений розгляд справи в загальному позовну провадженню.

Ухвалою суду від 28.07.2022р. підготовче судове засідання було закрито та призначений розгляд справи за участю сторін.

В судовому засіданні, проведеного в режимі відеоконференції, позивач пред`явлені позовні вимоги підтримала, просить задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних не те причин. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи через його представника - адвоката Сокол Т.В. за клопотанням якої судом відкладався розгляд справи. Причини неявки ОСОБА_2 суду не повідомив.

Від представника служби у справах дітей до суду надійшла заява про підтримання висновку стосовно розв`язання спору по даній справі, з проханням провести розгляд справи за їх відсутності.

За згодою позивачки, в зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача, ненадання відзиву на позовну заяву, розгляд справи проведений в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши позивача, опитавши малолітню ОСОБА_3 , допитавши свідків, дослідивши письмові доказі по справі, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи, зокрема з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Южненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, убачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками у свідоцтві записані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які під час народження дитини перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.04.2011р.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 10.11.2016р., шлюб між батьками ОСОБА_3 був розірваний 11.09.2015р.

З часу розірвання шлюбу, малолітня ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 , перебуває на її утриманні.

Рішенням Южненського міського суду Одеської області 07.07.2020р., справа № 519/881/19, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 були стягнути аліменти в розмірі 3000,00грн., щомісячно.

Згідно розрахунку, наданого Першим Суворовським відділом ДВС у м. Одесі у виконавчому провадженні №62906340, ОСОБА_2 станом на 01.01.2022р. має заборгованість по аліментам в розмірі 84 967,70грн.

За характеристикою з місця навчання ОСОБА_3 , учениці 4-Г класу, ЗЗСО №2, вихованням та розвитком дитини займається її матір, яка систематично відвідує батьківські збори, бере участь у вирішенні всіх питань, що виникають при навчанні в освітній установі. З рідним батьком ОСОБА_5 класний керівник не знайома, за час навчання дитини він не дізнавався досягненнями дитини у школі, з вчителями не спілкувався, не відвідував батьківські збори.

Згідно довідки КДШЗ «Южненський міський ясла-садок №1 «Золота рибка» комбінованого типу» ОСОБА_3 в період з 18.06.2013р. по 20.08.2018р. відвідувала ясла-садок. Дитину приводила та забирала мати дитини або бабуся зі сторони матері. Батька дитини за роки перебування ОСОБА_4 в дошкільному закладі жодного разу не було.

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Южненської міської ради Одеського району Одеської області від 07.06.2022р. №538/23-05.03, затвердженого рішенням №704 від 22.06.2022р. ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно його дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Надаючи висновок про доцільність позбавлення батьківських прав орган опіки врахував те, що ОСОБА_2 повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дочки ОСОБА_4 . Станом на 01.05.2022р. має заборгованість по аліментам в розмірі 96 967,70грн.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожен окремо, показали, що дійсно ОСОБА_2 приблизно з 2016р., тобто з часу розірвання шлюбу з ОСОБА_1 вихованням дочки ОСОБА_4 не займається, матеріальної допомоги не надає, життям та здоров`ям дочки не цікавився та не цікавиться. Незважаючи на бажання ОСОБА_4 бачитися з батьком, останній її ігнорував на протязі тривалого часу.

Під час судового розгляду відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи статті 171 СК України судом була заслухана думка малолітньої ОСОБА_3 . Зокрема, малолітня ОСОБА_4 пояснила, що вона проживає разом з матір`ю та бабусею, які здійснюють за нею піклування. Спілкування з батьком пам`ятає коли їй було шість років. Всі її спроби спілкуватися з батьком, щонайменше за телефоном, він ігнорував та не відповідав.

В даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьком і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до п.2 ч.1 статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Щодо відповідності втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції то слід зазначити, що право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_3 , і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві» суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).

Так, відповідачу, як батьку малолітньої ОСОБА_3 в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (п.2 ч.1 ст.164 СК).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Згідно до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач майже на протязі 6 років не приймає участі в навчально-виховному процесі своєї дочки (успішністю не цікавляться, класні заходи та батьківські збори не відвідує), не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, має велику заборгованість по аліментам тощо. Тобто, ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Наведене в своїй сукупності на думку суду свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Фактично, ОСОБА_2 виховання дочки поклав на ОСОБА_1 - мати малолітньої.

При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні їм будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. ОСОБА_2 не з`явився на засідання органу опіки та піклування, та фактично залишив вирішення долі стосовно дочки на розсуд вказаного органу. Суд зауважує, що протягом розгляду справи в суді ОСОБА_2 таких дій також не вчинив і в судовому засіданні не пояснив причини не вчинення таких дій, так і не пояснив те, яким чином він бажає поліпшити своє ставлення до виховання дочки. Відповідач самоусунився від свого обов`язку по вихованню дитини.

При цьому суд звертає увагу, що взаємовідносини між дитиною та батьком склались таким чином, що дитина протягом останніх 6 років проживає разом з матір`ю та бабусею, а тому в даній ситуації судом будуть враховані «інтереси дитини» в широкому розумінні на поняття сім`ї (стаття 5 Конвенції про права дитини).

Зокрема, в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він з нею не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька зі своєю дочкою.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною.

Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3)).

На підставі викладеного суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та достатність підстав для їх задоволення.

Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 992,40грн.

Керуючись ст. ст. ст.12,13,76,141,259, 263-265,268, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40грн.

Відповідно до ч.6 ст.164 СК України, копію рішення суду в частині позбавлення батьківських прав, після набрання законної сили, надіслати до Южненського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в Одеський апеляційний суд через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного тексту рішення суду.

Повне рішення складено 26 жовтня 2022р.

Суддя