Номер провадження: 22-ц/813/7033/22
Справа № 515/1662/21
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого майнового відшкодування, на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Тимошенко С.В. 05 квітня 2022 року у м. Татарбунари Одеської області, -

встановила:

У листопаді 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду із позовною заявою, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 48789,10 грн., посилаючись на наступні обставини.

07 вересня 2019 року по вул. Балківська, напроти будинку № 115 в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: моторолера марки Honda, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки Nissan, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року у справі № 522/17662/19 відповідача визнано винуватим та притягнуто до відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). На момент настання страхового випадку цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за номерним знаком НОМЕР_1 зареєстровано інші транспортні засоби на момент ДТП, згідно витягів з централізованої бази МТСБУ. Цивільно-правова відповідальність потерпілого ОСОБА_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс серії ЕР № 1929 92839). Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП від 03 жовтня 2019 року та заявою про виплату страхового відшкодування від 11 березня 2020 року.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 47839,10 грн. Загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів, послуги аварійного комісара та визначення розміру шкоди, складає 48789,10 грн. Позивач відшкодував завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 47839,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1479982 від 03 липня 2020 року, а також витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 950 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 728813 від 27 січня 2020 року (рахунок № 3358 від 23 грудня 2019 року, акт виконаних робіт). Тому, згідно ст.1191 ЦК України та ст.38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як винної особи в скоєнні ДТП. Позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача суму сплаченого відшкодування в розмірі 48789,10 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2270 грн.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 квітня 2022 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 суму сплаченого майнового відшкодування в розмірі 48789 (сорок вісім тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) грн. 10 коп. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення було ухвалено у загальному порядку без участі ОСОБА_1 , що порушило права останнього та позбавило можливості застосування апелянтом процесуального механізму подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 07 вересня 2019 року ОСОБА_1 , керуючи моторолером марки Honda, номерний знак НОМЕР_1 , у м. Одесі по вул. Балківська, навпроти будинку 115, під час зміни напрямку руху, а саме перестроюванні, не наддав дорогу попутному автомобілю марки Nissan, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого сталось зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 за даним фактом було визнано винуватим у скоєні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.4), яка перегадалася в апеляційному порядку і залишена без змін, постанова набрала чинності 21 лютого 2020 року (а.с.5-7).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно копії звіту № 14986 від 06 листопада 2019 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу автомобіля «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за ОСОБА_2 станом на 21 жовтня 2019 року, встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ, з урахування ПДВ запасні частини та ВТВ становить 44499,10 грн. (а.с.13-31).

Матеріалами справи встановлено, що на момент ДТП транспортний засіб «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № 192992839, строк дії з 14 травня 2019 року до 13 травня 2020 року, дійсний станом на 07 вересня 2019 року (а.с.11), при цьому відповідач на дату скоєння ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не мав, за номерним знаком НОМЕР_1 зареєстровано інші транспортні засоби на момент ДТП (а.с.7-8).

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фі зичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом.

Матеріальна шкода, спричинена ОСОБА_2 винуватцем ДТП відповідачем у справі, не була відшкодована останнім. У зв`язку із викладеним, власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування 11 березня 2020 року звернувся до МТСБУ з відповідною заявою (а.с.10).

Положеннями статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У зв`язку із настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону, позивач 03 липня 2020 року здійснив потерпілому виплату страхового відшкодування з урахуванням норм п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону в редакції, яка діяла на момент ДТП та межах страхової суми, що була чинною на день настання події в сумі 47839,10 грн. (за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу), що підтверджується копією відповідного платіжного доручення № 1479982 від 03 липня 2020 року (а.с.34).

Крім того, у зв`язку з виконанням робіт відповідно до листа МТСБУ № 3.1-05/63159, по справі МТСБУ № 63159 прийняв, а виконавець - ТОВ «Експертно Асистуюча компанія «Фаворит», в особі свого директора Гармидарова В.Л., виконав роботи з огляду пошкодженого ТЗ із фотографічною фіксацією та передав замовнику документи (а.с.37), вказані роботи замовник МТСБУ згідно платіжного доручення № 728813 від 27 січня 2020 року оплатив у сумі 950 грн. (а.с.35).

Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як визначено у п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону.

За змістом ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги МТСБУ є обґрунтованими, доведеними та підлягали задоволенню.

Крім того, з відповідача підлягали стягненню судові витрати, понесені позивачем в сумі 2270 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що судове рішення було ухвалено у загальному порядку без участі апелянта, що порушило права останнього та позбавило можливості застосування відповідачем процесуального механізму подання заяви про перегляд заочного рішення.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 03 грудня 2021 року було відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Отже, за відсутності відповідного клопотання сторони, суд вирішує на свій розсуд питання про те, проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, чи без такого.

Вищевказаною ухвалою суду про відкриття провадження у справі було роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Матеріали справи дійсно не містять доказів отримання ОСОБА_1 ухвали про відкриття провадження, однак, колегія суддів враховує, що 07 лютого 2022 року до суду першої інстанції надійшло клопотання від представника відповідача - адвоката Загодіренко П.О., у якому останній, з метою подання відзиву на позовну заяву, просив суд відкласти судове засідання, призначене на 08 лютого 2022 року.

Однак, з часу подання даного клопотання - 07 лютого 2022 року, і до дня ухвалення рішення судом - 05 квітня 2022 року представник відповідача так і не подав відзив на позовну заяву.

Таким чином, відповідач свідомо не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, та не обґрунтував свою позицію щодо визнання/невизнання позовних вимог.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 мав право надати правове обґрунтування невизнання ним позовних вимог МТСБУ з доданими доказами при подачі апеляційної скарги, однак, скарга містить лише посилання на порушення судом норм процесуального права, та не містить жодного належного доказу щодо порушення судом норм матеріального права.

Що стосується нібито неналежного сповіщення апелянта про час та місце судових засідань, то колегія суддів враховує, що судом першої інстанції направлялись судові повістки як за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), так і за фактичним його місцем проживання, вказаним ОСОБА_1 у апеляційній скарзі ( АДРЕСА_2 ). За адресою місця реєстрації апелянт двічі отримав судові повістки - 06 січня 2022р. та 26 січня 2022 року. Судова повістка, відправлена судом за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 , повернулась із відміткою «адресат відсутній за зазначеною адресою».

Також, судом двічі надсилались судові повістки у електронному вигляді на електронну адресу представника відповідача адвоката Загодіренко П.О.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що судом першої інстанції були здійснені усі передбачені Цивільним процесуальним кодексом заходи для належного сповіщення відповідача та його представника про час та місце розгляду справи. У свою чергу, відповідач та його представник ходом справи не цікавились, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів також звертає увагу, що в розумінні ст.43 ЦПК України, право учасників справи на особисту участь в судових засіданнях не є абсолютним та може бути обмежено у випадках, визначених законом, зокрема під час розгляду справ у порядку наказного або спрощеного провадження.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 квітня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 05 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе