справа № 274/2213/22
провадження № 2/0274/989/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.07.2022 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору частково недійсним,-

встановив:

19.05.2022 позивачка, в особі представника - адвоката Гуменюка О.В., звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати частково недійсним кредитний договір від 23.03.2018 року №Z52/22775/003796859, а саме:

- визнати недійсним пункти 1.4. та 6.1. Кредитного договору №Z52/22775/003796859 від 23.03.2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості; - зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за Кредитним договором №Z52/22775/003796859 від 23.03.2018 року з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу до Кредитного договору №Z52/22775/003796859 від 23.03.2018 року.

Стягнути понесені нею судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.03.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея банк» укладено кредитний договір №Z52/22775/003796859, відповідно до умов якої Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 18 780 грн., строком на 24 місяців зі сплатою 0,01% річних.

В свою чергу, відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Обслуговування кредиту включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме із стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування погашеного платежу; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку.

Згідно п.2.1. Кредитного договору, Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках до 23 дня/числа кожного місяця, згідно графіка щомісячних платежів.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб, шляхом переказу коштів у розмірі 18 780,00 гривень. Графік щомісячних платежів за кредитним договором визначений пунктом 6. Також, згідно п. 6.1 щомісячні внески наведені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та сплачується на транзитний рахунок № НОМЕР_1 .

Так, згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, який міститься в п.6, вбачається, що загальна вартість кредиту складає 35 413,49 грн з яких плата за обслуговування кредиту складає 16 631,52 грн. (24 регулярних щомісячних платежів у розмірі 692,98 грн), сума кредиту 18 8780 грн.

Щомісячний розмір платежу, який підлягає сплаті за послуги з обслуговування кредитної заборгованості значно перевищує встановлені банком проценти, в зв`язку з чим позивач вважає умову кредитного договору, щодо встановлення обов`язку, сплати щомісячної послуги з обслуговування кредитної заборгованості, недійсною.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомляти Позивача з приводу інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Тобто, дана інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення АТ «Ідея Банк» у п.1.4, та п. 6.1. Кредитного договору №Z52/22775/003796859 від 23.03.2018 року плати за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою та суперечить самому Кредитному договору.

Відповідно платежі на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту призводять до істотного дисбалансу сторін, спрямовані на шкоду позивачці та суперечить принципу добросовісності.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.05.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження ( а.с.19-20).

14.06.2022 року представник відповідача АТ «Ідея Банк» - адвокат Ю.Гелей, подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що до укладення Кредитного договору з АТ «Ідея Банк» позивачка була належним чином детально ознайомлена з його умовами, що підтверджується Паспортом споживчого кредиту, підписаним позивачкою особисто до укладення Кредитного договору, в якому висвітлено всі умови за якими надаватиметься кредит, в тому числі розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості, яка включена до розрахунку реальної річної процентної ставки та орієнтовної сукупної вартості кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі).

Згідно п. 5.1. Кредитного договору, позивачка заявила та гарантувала, що відповідач перед укладенням Кредитного договору повідомив її в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація їй відома та зрозуміла, вона ознайомилася з тарифами Банку і згодна з ними; умови Кредитного договору вважає справедливими і такими, що відповідають її інтересам.

Таким чином, при укладенні Кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним та плату за обслуговування кредитної заборгованості, реальну річну процентну ставку (п.5.7.), порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Банк неухильно виконує вимоги ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування та на першу подану протягом місяця вимогу позичальника безоплатно надає інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю виписку з рахунку щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено згаданим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Передбачене Кредитним договором обслуговування кредитної заборгованості, за яке встановлена плата, передбачає право позичальника необмежену кількість разів протягом місяця звертатися до Банку з запитами про надання інформації щодо кредиту та отримувати її способами та в обсягах згідно з п. 1.4. Кредитного договору, що не суперечить закону та не заперечує право на безоплатне отримання інформації один раз на місяць.

Згідно ч. 14 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно, така форма витрат, як плата/комісія за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, Банк добросовісно виконав усі приписи законодавства, покликані забезпечити належне інформування споживача про умови кредитування як до, так і під час укладення кредитного договору.

Однак, поведінка позивачки, в т.ч. надані запевнення і гарантії, є невластивою для споживача, який уклав несправедливий договір, що суперечить принципу добросовісності, з істотним дисбалансом сторін, спрямованим на шкоду споживачу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» та п.3.2.3 Кредитного договору позивачка мала право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, позивачка не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, і навіть не зверталася до Банку за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом.

Враховуючи вищевикладене представник відповідача вважає, що жодного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду Позивачки Кредитний договір не містить, а його умови, включно з ціною договору, є справедливими та підлягають виконанню.

В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивачки ОСОБА_2 подав до суду клопотання про можливість розгляду справи в його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,причину неявки суду не повідомив.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 23.03.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея банк» укладено кредитний договір №Z52/22775/003796859, відповідно до умов якої Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 18 780 грн., строком на 24 місяців зі сплатою 0,01% річних.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Обслуговування кредиту включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме із стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування погашеного платежу; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку.

Згідно п.2.1. Кредитного договору, Позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках до 23 дня/числа кожного місяця, згідно графіка щомісячних платежів.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Банк надає кредит Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 18 780,00 грн.

Згідно п. 6.1 щомісячні внески наведені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та сплачується на транзитний рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно п. 5.1. Кредитного договору, Позивачка заявила та гарантувала, що Відповідач перед укладенням Кредитного договору повідомив її в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація їй відома та зрозуміла, вона ознайомилася з тарифами Банку і згодна з ними; умови Кредитного договору вважає справедливими і такими, що відповідають її інтересам.

Умови кредитного договору банком виконані в повному обсязі та надано позичальнику грошові кошти у розмірі визначеному Договором.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до норм статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цьогоКодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення спірного договору), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цьогоЗакону, є нікчемною.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 369/9293/15-ц (провадження № 61-29646св18), від 02 вересня 2019 року у справі №361/7528/17 (провадження № 61-45662св18), від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Отже, пункт 1.4 та 6.1. Кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,01% річних від залишкової суми кредиту щомісячно в період сплати є нікчемним на підставі абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент його укладення, а тому відсутні підстав для стягнення з відповідача на користь банку суми комісії.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки позивачці (Позичальнику) було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, положення договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Встановлено, що позивачка сплачувала кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується кредитним договором. Тому, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору №Z52/22775/003796859 від 23.03.2018 року що на думку суду, відповідає нормам чинного законодавства.

Стосовно доводів відповідача, суд зазначає, що факт обізнаності позивачки про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Посилання відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують наведених вище висновків, оскільки, у даному випадку, банком у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно.

Щодо заяви позивачки про стягнення витрат за надання правничої допомоги, суд зазначає наступне.

За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

На підтвердження витрат на надання правничої допомоги позивачем надано ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової допомоги №95 від 20.04.2022, розрахунок до договору №95 від 20.04.2022 та квитанцію до прибуткового касового ордера від 20.04.2022 про сплату ОСОБА_1 адвокатові Гуменюку О.В. коштів за надання правової допомоги в розмірі 5500 гривень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, виходячи із доведеності співмірності та розумності розміру понесених судових витрат позивачкою, складності справи, судові витрати, у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 частково, в розмірі 3500,00 грн., за виключенням витрат на представництво інтересів позивачки в суді, оскільки адвокат участі в судовому засідання не приймав.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам за вимогу немайнового характеру.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню повністю і остання звільнена від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 12-13,76-81,89,211,247,258,263-265,354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору частково недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсними пункти 1.4. та 6.1. Кредитного договору №Z52/22775/003796859 від 23.03.2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за Кредитним договором №Z52/22775/003796859 від 23.03.2018 року з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу до Кредитного договору №Z52/22775/003796859 від 23.03.2018 року.

Стягнути з АТ "Ідея Банк" (м.Львів, вул.Валова, 11, ) на користь держави 992,40 гривень судового збору.

Стягнути з АТ "Ідея Банк" (м.Львів, вул.Валова, 11, ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Вдовиченко