Справа № 305/242/21
Провадження по справі 2/305/81/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2022 року. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

прокурора Білика А.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахові в режимі відеоконференцзв`язку в системі EasyCon в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Ясінянської селищної ради та ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення Ясінянської селищної ради, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державне підприємство «Ясінянське лісомисливське господарство»,

ВСТАНОВИВ :

Заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури Ломакіна-Невідома О. звернулась до суду з вказаною позовною заявою в інтересах держави, в якій просить: визнати незаконним та скасувати рішення Ясінянської селищної ради № 883 від 25.07.2008 року «Про затвердження Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в смт. Ясіня, вул. Криворівня ОСОБА_3 »; визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯЕ № 457746 від 05.02.2009 року на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:001:0318 за розташуванням: АДРЕСА_1 , вартістю 801425,00 гривень, площею 1,1523 га. Крім того, просить стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору по 4540,00 гривень.

Позов обґрунтований тим, що Закарпатською обласною прокуратурою в ході опрацювання на наявність підстав для представництва інтересів держави матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000003 від 15.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, встановлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного вибуття з державної власності земель лісового фонду. Право постійного користування землею ДП «Ясінянське ЛГ» посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗК №000378, виданим 18.12.1996 на підставі розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 18.12.1996 за № 360.

Встановлено, що рішенням Ясінянської селищної ради №643 від 17.01.2008 надано дозвіл громадянину ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . На вказаній підставі ТОВ «Георан» гр. ОСОБА_3 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за кадастровим номером :09:001:0318 за місцерозташуванням: АДРЕСА_1 . Рішенням Ясінянської селищної ради № 883 від 25.07.2008 гр. ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на вказану земельну ділянку, надано її у власність для ведення особистого селянського господарства, а також погоджено видачу державного акту на право приватної власності на неї. Земельна ділянка за кадастровим номером :09:001:0318 належить на праві власності гр. ОСОБА_3 , про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №457746, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № -032. Водночас, згідно з висновком експерта №15/69 від 30.07.2020, складеного в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000003 від 15.01.2020, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :09:001:0318, яка розташована на території АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 , частково накладається на земельну ділянку земель лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ». Орієнтовна площа накладення земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0318 на землі лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ» - 0,97 га. За правилами ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 32 ЛК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території передають у власність, надають у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними. Також, передання у власність, надання у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними, згідно приписів п. 5 ч. 1 ст. 31 ЛК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) належало до компетенції Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Водночас, Ясінянська селищна рада за межами своєї компетенції та без погодження із землекористувачем затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та надала її у приватну власність відповідачу 2.При цьому рішення про її вилучення з постійного користування ДП «Ясінянське лісомисливське господарство», всупереч вимогам ст.ст 149, 151 ЗК України, не приймалось взагалі. Крім того, в силу вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 20 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель то тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Отже, зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності можлива лише уповноваженим органом державної влади, який має право розпоряджатися такими землями, за наявності вищевказаних висновків та погоджень. Водночас, Ясінянською селищною радою під час вирішення питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та надання її у приватну власність відповідачу 2, спірну земельну ділянку безпідставно та за відсутності на це відповідних повноважень в повному обсязі віднесено до земель сільськогосподарського призначення, а питання про зміну цільового призначення її частини із земель лісогосподарського призначення не вирішувалось взагалі. При цьому висновки органу виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища з цього питання не надавались. Таким чином, рішення Ясінянської селищної ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та надання її у приватну власність відповідачу 2, підлягають визнанню незаконними та скасуванню в судовому порядку. В даному випадку, землі лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП «Ясінянське лісомисливське господарство», протиправно вилучено з державної власності та передано у приватну власність відповідачу не уповноваженим органом місцевого самоврядування. Установлено, що земельна ділянка, яка є предметом позову у справі, є в частині земельною ділянкою лісового фонду та відноситься до земель лісогосподарського призначення. Фактично відбулась незаконна її безоплатна передача у приватну власність, без вилучення та зміни цільового призначення. Крім того, згідно із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає (постанова від 15.05.2018 у справі №372/2180/15-ц); витребування прокурором земельних ділянок обумовлене задоволенням суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів з державної та комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю, ліси національне багатство України та джерело задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (постанова від 13.06.2018 у справі №369/1777/13-ц). За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення обласної прокуратури до суду є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання незаконної зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної їх передачі у власність громадянина з державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Підставою для звернення прокуратури до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України є порушення інтересів держави, які стосуються володіння, користування та розпоряджання землями лісового фонду, нездійснення належного контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів, а також нездійснення повноважень щодо реалізації державної політики у галузі використання та охорони земель. Поряд з тим, орган, уповноважений на захист інтересів держави у даній сфері, а також постійний користувач земельної ділянки упродовж часу існування порушення інтересів держави не вжили жодних заходів у межах наданих їм повноважень у сфері земельних правовідносин щодо захисту їх захисту. Закарпатською обласною прокуратурою попередньо повідомлено уповноважений орган про виявлені порушення, однак останнім не вжито заходів щодо поновлення інтересів держави. Така бездіяльність уповноваженого органу державної влади оцінена прокурором як невиконання функцій по захисту інтересів держави, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є достатньою підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення позову. Така позиція узгоджується з положеннями постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18. Таким чином, прокуратура Закарпатської області звертається до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, як органу державної влади, уповноваженого на даний час державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 лютого 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

Від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Коваленка О.М. 09 березня 2021 року на адресу суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив: залучити до провадження третю особу без самостійних вимог на стороні позивача Державне підприємство «Ясінянське лісомисливське господарство»; визнати дану позовну заяву, як таку, що подано до суду з порушенням строку пред`явлення; відмовити у задоволенні позовної заяви та закрити провадження у справі. Аргументуючи свої вимоги тим, що на вказану позовну заяву поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі частини першої ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалась або могла довідатись про порушення прав і законних інтересів. Так вказане рішення Ясінянської селищної ради №883 від 25.07.2008 року та Державний акт серії ЯЕ № 457746 від 05.02.2009 року прийнято та видано відповідно 12 та 11 років тому. Згідно правової позиції ВС у справі № 6-2469цс16 порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. З 15 липня 2015 року прокуратурою не здійснюється нагляд за додержанням законів у формі перевірок та такий існує у формі представництва інтересів держави в суді. Вказані зміни у законодавстві не перешкоджали органам прокуратури дізнатися з 15.07.2015 року по теперішній час про порушення, щодо яких зазначено у позовній заяві, оскільки всі необхідні відомості для моніторингу накладання земель, які перебувають у приватній власності та на землі лісового фонду, містяться у Публічній кадастровій карті України. Оглядом Публічної кадастрової карти, а саме співставлення Базового шару «Ортофотоплан» та Шару Лісовий кадастр «Ліси» який хоча і не містить офіційних відомостей Державного земельного кадастру та носить інформаційний характер, але оглядом такого можливо здійснити певний аналіз законності виділення земельних ділянок. Також, жодним чином не наведено підстав, за яких Кабінет Міністрів України в інтересах якого заявлено позов Закарпатською обласною прокуратурою, чи ДП «Ясінянське ЛГ», який є лісокористувачем та на землі лісового фонду якого, згідно позовної заяви накладається земельна ділянка, що перебуває у власності відповідача ОСОБА_3 , не могли знати про порушення свого майнового права. А також представник відповідача посилався на те, що згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення по справі, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Від представника відповідача Ясінянської селищної ради - голови Ясінянської селищної ради Делятинчука А. 10.03.2021 року на адресу суд надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що Ясінянська селищна рада позовні вимоги не визнає та просить у позові відмовити повністю та розглядати справу за відсутності їх представника. Аргументуючи свої вимоги тим, що Ясінянське селищна рада вважає, що оспорювань позивачем рішення Ясінянської селищної ради від 25.07.2008 року № 883 «Про затвердження Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в смт. Ясіня, вул. Криворівня ОСОБА_3 » та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 457746 від 05.02.2009 року, було прийняте в межах діючого законодавства. (відповідно до статей 12, 118, 121 пункту 12 розділу Х Земельного кодексу України). Земельна ділянка ОСОБА_3 закріплена межовими знаками та винесена у натуру. Межі земельної ділянки ОСОБА_3 у натурі (на місцевості) є встановлені, земельна ділянка зареєстрована у публічній кадастровій системі, право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 також є посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку. А отже, перерозподілити земельну ділянку ОСОБА_3 , не можна, також це не може бути підставою для припинення його права власності на земельну ділянку повністю або частково, оскільки визначений ст. 140 Земельного кодексу України перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку є вичерпним.

Від позивача 26.03.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача 2 - ОСОБА_3 , в якій останній просив: поновити строк для подачі відповіді на відзив; доводи відповідача 2 - ОСОБА_3 , викладені у відзиві на позов заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури у справі № 305/242/21, відхилити, а вказаний позов - задовольнити в повному обсязі. Аргументуючи тим, що згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року, в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування, перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству. Таким чином законом було визначено умови проведення прокурорських перевірок та вказано на неможливості підміни при цьому повноважень органів державного контролю. Отже, органи прокуратури не приводили та не могли проводити суцільні перевірки всіх рішень органів державної влади та місцевого самоврядування без наявності у прокурора приводів та підстав для проведення такої перевірки. Необхідно вказати, що про вказані в позові порушення закону органам прокуратури стало відомо тільки в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000003 від 15.01.2020 року, зокрема за наслідками проведеної судової експертизи № 15/69 від 30.07.2020 року. Вказаний факт відповідачем у відзиві не спростовано та не доведено належними засобами доказування, що прокурор мав саме об`єктивну можливість довідатись (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про вказані факти раніше. Також не доведено, що відповідні обставини були відомі чи могли бути відомі позивачу Кабінету Міністрів України, оскільки ні КМУ, ні органи виконавчої влади з питань лісового господарства (що діяли на час прийняття рішень), ні постійний лісокористувач, взагалі не залучались для надання висновків при вирішенні питання про виділення спірної земельної ділянки у власність. Водночас, посилання відповідача на те, що відомості про накладання земельних ділянок містяться в Публічній кадастровій карті, не заслуговують на увагу, оскільки встановлення вказаних в позові порушень закону можливе тільки за результатами вивчення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (зокрема, в частині того, чи вилучалась така в установленому порядку у постійного лісокористувача та вирішувалось питання про зміну її цивільного призначення), оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право власності на земельну ділянку, державного акту на право постійного користування землею ДП «Ясінянське ЛГ» та інших документів, а також виключно після залучення особи, що відповідає спеціальним знанням у сфері землеустрою, з метою встановлення факту накладання відповідних земельних ділянок та площі такого накладання (що і було зроблено в ході досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000003 від 15.01.2020 року). Таким чином, доводи відповідача про пропуск прокурором позовної давності для звернення до суду у вказаній справі не застосовують на увагу. Водночас, Закарпатська обласна прокуратура не заперечує проти залучення ДП «Ясінянське ЛГ» до справи як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Від позивача - ОСОБА_1 , яка діє від імені Кабінету Міністрів України, до суду 02 червня 2021 року надійшли письмові пояснення, в яких остання просила: Визнати незаконним та скасувати рішення Ясінянської селищної ради № 883 від 25.07.2008 року «Про затвердження Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 »; визнати незаконним та скасувати державний акт серії ЯЕ № 457746 від 05.02.2009 року на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:001:0318 за розташуванням: АДРЕСА_1 , площею 1,1523 га. Пояснюючи свою вимоги тим, що за нормами ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі КМУ, Ради міністрів АР Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Право постійного користування землею ДП «Ясінянське ЛГ» посвідчено державним автом на право постійного користування землею серії І-ЗК № 000378, виданим 18.12.1996 року на підставі розпорядження голови Рахівської районної державної адміністрації від 18.12.1996 року за № 360. Як вбачається з висновку експерта № 15/69 від 30.07.2020 року, складеного в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000003 від 15.01.2020 року, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :09:001:0318, яка розташована на території АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 , частково накладається на земельну ділянку земель лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ», орієнтовна площа накладання земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0318 на землі лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ» становить 0.97 га. До земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення (ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України). Однак, Ясінянське селищна рада за межами своєї компетенції та без погодження із землекористувачем затвердила технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та надала її у приватну власність відповідачу 2. при цьому рішення про ї вилучення з постійного користування ДП «Ясінянське ЛГ», всупереч вимогам ст.ст. 149, 151 ЗК України, не приймалось взагалі. Зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності можлива лише уповноваженим органом державної влади, який має право розпорядження такими землями. Таким чином, Ясінянської селищною радою під час вирішення питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та надання її у приватну власність відповідачу 2, спірну земельну ділянку безпідставно та за відсутності на це відповідних повноважень в повному обсязі віднесено до земель сільськогосподарського призначення, а питання про зміну цільового призначення її частини із земель лісогосподарського призначення не вирішувалось взагалі. При цьому висновки органу виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища з цього питання не надавались. В даному випадку, землі лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП «Ясінянське ЛГ» протиправно вилучено з державної власності та передано у приватну власність відповідачу нуповноваженим органом місцевого самоврядування.

Від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Сотника В.М. 13 січня 2022 року на адресу суду надійшла заява про застування позовної давності, мотивована тим, що прокурором пропущений 3 річний строк звернення до суду з вказаним позовом, що є підставою у відмові в задоволенні позову.

Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2022 року закрито підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті.

Від позивача - заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури 08 лютого 2022 року надійшли заперечення на заяву щодо застосування позовної давності, в яких зазначено, що прокурор звернувся до суду у межах трирічного строку позовної давності з моменту коли органам прокуратури стало відомо про наявність порушень державних інтересів та необхідності їх захисту.

Крім того, прокурор Рахівського відділу Тичівської окружної прокуратури 15.09.2022 подав листа, в якому зазначив, що при підготовці до судового розгляду по суті даної

справи виявлено допущену технічну описку в прохальній частині позовної заяви, тому прокурор вважає за небхідне вказати вірні реквізити оскаржуваного дерджавног7о акта, який долучений до позовної заяви, зокрема реквізити державного акта серія ЯЕ №457746, замість помилково зазначених серія ЯЕ 458846.

Інших заяв та клопотань суду не надано.

Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги поданого позову, спираючись на мотивувальну частину позову просив позовні вимогип задовольнити у рахуванням клопотання про уточнення номера оскаржуваного державного акту.

Представник позивача - Строган М.М., яка діє від імені КМУ, в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Косаковський В.О. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, оскільки прокурор пропустив строк позовної давності.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Державного підприємства «Ясінянське лісомисливське господарство», до суду не з`явився причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Статтею 43 ЦПК України серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, за цими правилами суд надає оцінку доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених обставин є обов`язковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43,57 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 229 ЦПК України, визначено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Згідно з доказами, доданими до позовної заяви, а саме: письмового дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування, яким надано дозвіл на розголошення матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадження № 0000003 від 15.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, наданий прокурором відділу обласної прокуратури І. Клименко від 07.12.2020 року.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 457746 виданого на ім`я ОСОБА_3 від 05.02.2009 року, за розташуванням: землі Ясінянської селищної ради, вул. Криворівня, Рахівського району Закарпатської області, за кадастровим номером :09:001:0318, вказаний державний акт виданий на підставі рішення 15 сесії 5 скликання Ясінянської селищної ради від 24.07.2008 року № 883, розмір земельної ділянки 1,1523 га.

Згідно з державним актом на право постійного користування серії І-ЗК № 000378 від 18.12.1996 року, вказаний державний акт виданий Ясінянському державному лісомисливському підприємству, Рахівською районною Радою народних депутатів, Рахівського району Закарпатської області, у тому, що зазначеному землекористувачу надається у постійне користування 32304,2 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для ведення лісового та мисливського господарства, відповідно до розпорядження голови Рахівської райдержадміністрації від 18.12.1996 року № 360.

Відповідно до висновку експерта № 15/69 від 30.07.2020 року, встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :09:001:0318, розташована на території с. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області та належить ОСОБА_3 , частково накладається на земельну ділянку земель лісового фонду ДП «Ясінянського ЛГ», орієнтовна площа накладання земельної ділянки за кадастровим номером :09:001:0318 на землі лісового фонду ДП «Ясінянське ЛГ» - 0,97 га.

Відповідно до висновку про ринкову вартість земельної ділянки від 18.12.2020 року, ринкова вартість земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :09:001:0318, становить 801425,00 (вісімсот одна тисяча чотириста двадцять п`ять) гривень.

Згідно з рішенням Ясінянської селищної ради п`ятнадцятої сесії V-го скликання від 25.07.2008 року № 883, ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в АДРЕСА_1 ; Надати у власність земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 1,1523 гп для ведення особистого селянського господарства; погодити видачу Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України (далі ЗК України), земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Стаття 5 ЛК України передбачає, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Також за ст. 55 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ЗК України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

При цьому, як зазначено у ст. 16 ЛК України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 8 ЛК України, право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За правилами ч. 3 ст. 83, ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, віднесено землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України, складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб.

Частиною 1 ст. 22 ЛК України встановлений виключний перелік підстав припинення права постійного користування лісами. В силу вимог ч. 1 ст. 24 ЛК України права лісокористувачів охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 32 ЛК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації у сфері лісових відносин на їх території передають у власність, надають у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення та припиняють права користування ними.

В силу вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 20 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель то тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Згідно зі ст. 21 ЗК Кодексу, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У силу вимог ст. 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, органи прокуратури України здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з нормами та ст.ст. 6, 13 Конституції України, ст. 149 ЗК України органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, на даний час виступає Кабінет Міністрів України, який на даний час позбавлений можливості раціонально розпоряджатись вказаною земельною ділянкою.

Щодо застосування строку позовної давності, заявленого представником відповідача ОСОБА_3 суд зазначає таке.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Неодноразово Велика Палата Верховного Суду висловлювала правову позицію щодо застосування строків позовної давності при вирішенні спорів про витребування майна із незаконного володіння на підставі статей 387, 388 ЦК України, та зазначала, що до таких спорів застосовується загальна позовна давність у три роки. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Крім того, строк загальної позовної давності застосовується і до похідних вимог, в даному випадку щодо скасування державної реєстрації права власності.

Як зазначає позивач за первісним позовом про наявність порушень державних інтересів саме у зв`язку з отриманням у приватну власність земельної ділянки на підставі рішення органу місцевого самоврядування, прокурору стало відомо у ході здійснення кримінального провадження № 0000003 від 15.01.2020 року, зокрема за наслідками проведеної 30.07.2020 земельно-технічної експертизи.

Таким чином, лише у ході досудового розслідування кримінального провадження та дослідження витребуваних документів можливо було прийти до висновку щодо оформлення у 2009 році права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0318.

За таких підстав, суд вважає, що строк позовної давності в даній справі не пропущений, а тому підстав для його поновлення немає.

Таким чином, суд відмовляє представнику відповідача ОСОБА_3 - адвокату Сотнику В.М. у застосуванні до пред`явлених позовних вимог строку позовної давності.

Суд акцентує увагу, що згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, враховуючи вище викладене, перевіривши та дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Ясінянської селищної ради та ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення Ясінянської селищної ради, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання розподілу судових витрат.

У даному позові прокуратура Закарпатської області є платником судового збору в сумі 4540 грн, згідно з платіжним дорученням №53 від 26.01.2021.

Враховуючи, що саме дії Ясінянської селищної ради в даному спорі, зокрема прийняття останньою незаконного рішення про передачу спірної земельної ділянки ОСОБА_3 призвели до необхідності звернення прокурором до суду за захистом державних інтересів для вирішення даного спору, адже при з`ясуванні всіх обставин вона повинна була відмовити у передачі спірної земельної ділянки, тому суд вважає, що справедливим та підставним буде стягнути судові витрати саме Ясінянської селищної ради в користь прокуратури Закарпатської області - судовий збір в сумі 4540 грн, що був сплачений при подачі даного позову до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Ясінянської селищної ради №883 від 25.07.2008 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку у АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ".

Визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯЕ №457746 від 05.02.2009 на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:001:0318, яка розташована у АДРЕСА_1 , вартістю 801425,00 грн, площею 1,1523 га.

Стягнути з Ясінянської селищної ради, на користь Закарпатської обласної прокуратури на розрахунковий рахунок UA 001475, ДКС України м. Київ, ЄРДПОУ 02909967, сплачений судовий збір у розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено 18.11.2022.

Суддя: В.Е.Ємчук