Справа № 446/858/20 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/811/4310/21 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Репака В.В. представника позивачки ОСОБА_1 ;

Бондаренка Є.В. представника АТ «УКРСИББАНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» та ОСОБА_2 про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивачки 100 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 02.10.2019 року (залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 07.02.2020 року) відповідачку ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочинів та встановлено факт неправомірного заволодіння 55 368 грн. 62 коп. позивачки при внесенні їх останньою на депозитний рахунок АТ "УКРСИББАНК"у.

Зазначалося, що вказаним злочином позивачці було заподіяно моральну шкоду, оскільки вона не могла використати свої єдині заощадження для життєво необхідних потреб. Вона перебувала в емоційному стресі, так як залишилась без коштів, які накопичував протягом всього життя. Як наслідок, в неї погіршився стан здоров`я та появилося відчуття тривоги (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги до АТ «УКРСИББАНК» задоволено.

Стягнуто з АТ «УКРСИББАНК» на користь ОСОБА_1 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1 000 грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 152-153).

Вищезгадане рішення суду оскаржив Банк.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Банку у повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 02.10.2019 року встановлено те, що ОСОБА_2 з позивачкою було укладено підроблений договір банківського вкладу № 34375 USD з терміном дії до 05.08.2012 року, а не договір банківського вкладу № 3425 USD з терміном дії до 02.05.2012 року, як це зазначено в оскаржуваному рішенні, і отримані від позивачки гроші ОСОБА_2 в касу Банку не внесла.

Також звертає увагу на те, що 18.03.2020 року Банк фактично відшкодував позивачці реальну матеріальну шкоду завдану злочином, який вчинила ОСОБА_2 , у розмірі 5 815 доларів США.

Вважає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів заподіяння їй моральної шкоди саме Банком, а також не обґрунтовано розмір цієї моральної шкоди у сумі 100 000 грн.

Вважає, що суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності про що просив представник Банку у поданій до суду заяві (а.с. 157-165).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина 6 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи (а.с. 10-36, 37-51) та визнається (не заперечується) всіма її учасниками те, що:

-вироком Жовківського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2019 року (залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року) ОСОБА_2 (співвідповідачку по даній цивільній справі) визнано винною у тому, що вона, будучи керуючою Кам`янка-Бузьким відділенням АКІБ «УкрСиббанк», 02.02.2012 року склала та видала ОСОБА_1 (позивачці) завідомо неправдивий документ договір банківського вкладу (депозиту) №34375 USD (так зазначено у вироку), в результаті чого ОСОБА_1 було заподіяно матеріальних збитків на суму 46 460 грн. 10 коп.;

-встановлені вищезгаданим вироком матеріальні збитки Банком позивачці було відшкодовано шляхом виплати їй 18.03.2020 року 5 815 доларів США, які позивачка і передала відповідачці ОСОБА_2 на підставі складеного останньою завідомо неправдивого документу договору банківського вкладу (депозиту);

-присуджені оскаржуваним рішенням до стягнення на користь позивачки 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди станом на час апеляційного розгляду даної справи Банком їй вже виплачено.

В ході апеляційного розгляду даної цивільної справи ухвалою Львівського апеляційного суду від 08 червня 2022 року про виправлення описки було встановлено, що у вищезгаданих вироку Жовківського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2019 року та ухвалі Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року мала місце описка, виправляючи яку суд ухвалив: вважати правильним по тексту «договір банківського вкладу № 3425 USD з терміном дії до 02.05.2012», замість неправильного «договір банківського вкладу №34375 з терміном дії до 05.08.2012» (а.с. 263-265).

Таким чином, судами встановлено, що у вищезгаданих вироку та ухвалі в кримінальній справі мали місце описки, які судом у подальшому були виправленими, а тому доводи апеляційної скарги з посиланням на вищезгадані розбіжності у судових рішеннях в кримінальній справі з оскаржуваним рішенням в даній цивільній справі не можуть бути правовою підставою для скасування оскаржуваного чи його зміни.

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_2 (співвідповідачку по даній цивільній справі) було визнано винною у тому, що вона, будучи керуючою Кам`янка-Бузьким відділенням АКІБ «УкрСиббанк», вчинила злочин стосовно позивачки ОСОБА_1 , набрав законної сили 07 лютого 2020 року. Відтак, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у межах трирічного строку від дня набрання вироком законної сили, тобто в межах трьохрічного строку позовної давності, встановленого статтею 257 ЦК України.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 662/658/15-ц (а.с. 95-100), а тому (у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України) підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно неправомірності незастосування судом до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності (про що просив Банк, подавши до суду відповідну заяву) до уваги прийматися не можуть.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Особливо примітним і, безперечно, слушним, зважаючи на важливість закріплення однакового розуміння принципів дії механізму захисту особистих немайнових прав потерпілих осіб, є прагнення ЄСПЛ додержуватися послідовної лінії у визначенні розмірів компенсацій, що присуджуються у зв`язку з вчиненням однотипних порушень. Так, у рішенні від 04 квітня 2006 року у справі «Шевченко проти України» ЄСПЛ, «об`єктивно оцінюючи ситуацію, переглянувши присудження компенсацій у подібних справах і з огляду на порушення, що були виявлені у даній справі», присудив заявникові 2 000 євро як компенсацію моральної шкоди.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц, а тому (у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України) підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Вищезгаданим вироком Жовківського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2019 року (залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року) у кримінальній справі задоволено 6 (шість) цивільних позовів інших потерпілих, яким цю моральну шкоду було заподіяно злочинами, які були аналогічними до злочину, потерпілим у якому визнано позивачку ОСОБА_1 , та стягнуто на користь згаданих потерпілих по 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 10-36, 37-51).

Вищезгадані вирок та ухвала залишаються в законній силі.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що до стягнення з Банку на користь позивачки на відшкодування заподіяної їй злочином моральної шкоди підлягає саме 100 000 грн. і за наведених обставин не знаходить підстав для зменшення цього розміру, що (на переконання колегії суддів) буде відповідати практиці ЄСПЛ щодо додержання послідовної лінії у визначенні розмірів компенсацій, які присуджуються у зв`язку з вчиненням однотипних порушень.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року - 2 481, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивачки майнової шкоди у розмірі 100 000 грн.

Таким чином, ціна позову у цій справі складає 100 000 грн., яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481, 00 грн. х 100 = 248 100, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 100 000 грн., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» залишити без задоволення, а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 10 серпня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.