Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 936/840/22
Провадження № 2/936/175/2022
24.10.2022 р. смт. Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Пелих О.О., з участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань в смт. Воловець цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Цокало Тетяни Михайлівни в інтересах позивача ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи, на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталій Ласлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
ВСТАНОВИВ:
29.08.2022 р. представник позивача адвокат Цокало Т.М. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом.
В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`явилися, проте представник позивача надала заяву до суду про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити у повному обсязі.
Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву до суду в якій позов визнав та просив суд проводити розгляд справи у відсутність представників відповідача. Також, подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача та повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик третьої особи до суду на веб-сайті офіційному порталі судової влади.
Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., в підготовче судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується оголошенням про виклик третьої особи до суду на веб-сайті офіційному порталі судової влади. Про причини неявки суд не повідомив.
Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207цього Кодексу.
Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами виконавчого провадження ВП № 66921343 підтверджено, що приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. здійснює примусове виконання даного виконавчого напису, в ході якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення звернення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , про що, зокрема, свідчать відповідні постанови від 24.09.2021 р. та 11.10.2021 року, винесені в рамках даного виконавчого провадження.
За загальним правилом статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
За правилами частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку.
З тексту оспорюваного виконавчого напису (реєстровий №118594) від 09.06.2021 р. вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., при вчиненні нотаріальної дії керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172 (далі - Переліку).
Так, із пункту 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються:
а) оригінал кредитного договору;
б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису (реєстровий №118594), а саме, 09.06.2021 р., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин.
У Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Проаналізувавши наведені вище роз`яснення, а також надані суду письмові докази в їх сукупності, суд зауважує, що при вчиненні виконавчого напису 09.06.2021 року приватний нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості за кредитним договором. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус Остапенко Є.М. отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості зазначений у написі є безспірним.
Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, представником відповідача ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" визнано позов, про що подано відповідну заяву.
За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Враховуючи викладене та те, що ані відповідачем, ані третіми особами не було доведено правомірності вчинення оспорюваного виконавчого напису, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем ТОВ "ФК "Еліт Фінанс", суд приходить до висновку що визначена у спірному виконавчому написі сума заборгованості не є безспірною, а сам виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, який не було посвідчено нотаріально, що в сукупності є безумовною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Крім того, ухвалою суду від 19.09.2022 р. задоволено заяву представника позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову, зокрема зупинено стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису, тому за правилами ч.7 ст.158 ЦПК України, враховуючи ухвалення судом рішення про задоволення позову, вказані заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Що стосується стягнення з відповідача ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц (провадження N 14-382цс19).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі N 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі N 329/766/18.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі N 329/766/18 (провадження N 61-6627св20).
Встановлено, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цокало Т.М., у позовній заяві заявила клопотання про розподіл судових витрат і просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що разом із позовною заявою представником позивача було надано: 1) копію договору про надання правничої допомоги № 495/18-08-2022 від 18.08.2022 р; 2) детальний опис наданих послуг адвокатом на підставі зазначеного договору; 3) акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 по договору № 495/18-08-2022 від 22.08.2022р.; 4) квитанцію № 495 від 22.08.2022 щодо сплати ОСОБА_1 на користь адвоката Цокало Т.М. 7500,00 гривень. У позовній заяві було зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат, зокрема, щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.
Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) адвокатом Цокало Т.М. надано наступні послуги ОСОБА_1 , а саме : 1) надання усної консультації 18.08.2022 р. вартістю 1000,00 грн; підготовка та написання позовної заяви 22.08.2022 р. вартістю 5000,00 грн; підготовка та написання заяви про забезпечення позову (22.08.2022) вартістю 1000,00 грн; підготовка та написання клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні, яке розташоване у позовній заяві (22.08.2022 р.) вартістю 500 грн.
26.09.2022 року представником відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» - директором Наваренко В.Г. скеровано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1000,00 грн. У вказаному клопотанні представник відповідача зазначив, що понесенні витрати під час розгляду справи не є співмірними із ціною позову та складністю справи, яка відноситься до категорії малозначних.
Проаналізувавши детальний опис наданих позивачу адвокатом Цокало Т.М. послуг, а також подані документи, суд приходить до висновку, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Так, у детальному описі робіт не зазначено витраченого часу, а лише календарні дати їх надання. При цьому, щодо підготовки та написання позовної заяви вказано один день 22.08.2022 р., та зазначено гонорар в сумі 7500,00 грн; також визначено вартість підготовки та написання клопотання про розгляд справи у спрощеному провадженні, яке розташоване у позовній заяві (22.08.2022 р.) - 500 грн. На переконання суду, така вартість робіт не відповідає критеріям реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів ч. 4 ст. 137, ч. 3 ст. 141 ЦПК України та не є співмірним зі складністю справи.
Враховуючи викладене, клопотання представника відповідача ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, зважаючи на складність справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, враховуючи обсяг надання послуг та виконаних робіт адвокатом Цокало Т.М., принципи співмірності, розумності та реальності витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та стягнути з відповідача ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" на користь позивача зазначені витрати у сумі 4000,00 грн.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Положеннями ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Таким чином, враховуючи визнання відповідачем ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" позову до початку розгляду справи по суті, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого при поданні позову 496,20 грн (992,40 грн х 50%).
Також з відповідача ТОВ "ФК "Еліт Фінанс" на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 гривень, з яких: 496,20 гривень залишок суми сплаченого позивачкою при поданні позову судового збору в розмірі (992,40 грн - 496,20 грн) та 496,20 гривень за подання зави про забезпечення позову.
Керуючись статтями 133, 137, 141-142, 200, 206, 247,258,259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд
Позов представника позивача адвоката Цокало Тетяни Михайлівни в інтересах позивача ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи, на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталій Ласлович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання її до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Воловецький районний суд Закарпатської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Еліт Фінанс" (місцезнаходження: 03035, м. Київ, площа. Солом`янська, буд. 2, );

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5;

приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталій Ласлович, місцезнаходження: 89600, Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Садова, буд. 25-А, офіс 7.

Суддя Пелих О.О