ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6114/22 Справа № 212/1792/22 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/1792/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Вовк Михайло Вадимович, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року, яке ухвалено суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 липня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 04 червня 2015 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві.

Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на 26.01.2022 року, утворилась заборгованість у розмірі 48 620,12 грн., з яких: 40 625.55 грн. заборгованість за тілом кредиту (33 177,23 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту та 7 448,32 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту), 2 588,37 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 5 406,20 грн. заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.06.2015 року в сумі 17 729,35 грн. та судові витрати у розмірі 3 811,80 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Вовк М.В., просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 04.06.2015 року в сумі 17 729,35 грн. та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неврахування того, що ним виконано зобов`язання з повернення кредитних коштів у повному обсязі, а банківською установою здійснювалося нарахування відсотків без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим за кредитом навіть утворилася переплата.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку №б/н (а.с.16).

Згідно вказаної Анкети заяви, відповідачка ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмову вигляді. Своїм підписом відповідачка підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження та виразила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.16).

На підтвердження позовних вимог банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.18-60).

Згідно довідки про видачу кредитних карт, відповідачка отримала наступні кредитні картки: 04.06.2015 року кредитну карту № НОМЕР_1 , з терміном дії до 01/18 року; 28.04.2016 року кредитну картку № НОМЕР_2 , з терміном дії до 05/18; 09.03.2017 року кредитну картку № НОМЕР_3 , з терміном дії до 11/20; 01.06.2018 року кредитну картку № НОМЕР_4 , з терміном дії до 05/22 (а.с.15).

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 встановлено наступне: 04.06.2015 року відбувся старт карткового рахунку та встановлено кредитний ліміт 00,00 грн.; в наступному кредитний ліміт збільшувався до 50 000,00 грн.; 16.04.2021 року відбулось зниження кредитного ліміту до 00,00 грн. (а.с. 14).

Згідно виписки за договором б/н від 04.06.2015 року простежується рух коштів, як шляхом поповнення картки, так і зняття відповідачкою коштів з картки (а.с. 70-79).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 04.06.2015 року, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , станом на 26.01.2022 року, останньою погашено заборгованість за поточним тілом кредиту 172 746,52 грн., погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту 15 749,80 грн.; погашено заборгованість за нарахованими відсотками 11 550,70 грн.; погашено заборгованість по простроченим відсоткам 11 345,50 грн.; заборгованість за поточним тілом кредиту становить - 33 177,23 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 7 448,32 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками становить 2 588,37 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 5 406,20 грн., загальна заборгованість за наданим кредитом 48 620,12 грн. (а.с.8-13).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідачки суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 729,35 грн., який обраховано судом, шляхом віднімання від суми боргу за тілом кредиту у розмірі 40 625,55 грн., визначеному позивачем, суми сплачених позичальницею відсотків у розмірі 11 550,70 грн. та 11 345.50 грн., сплата яких не передбачена умовами Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку №б/н від 04 червня 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості, оскільки, згідно з умовами Заяви-анкети, підписаної відповідачем, ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає договір про надання банківських послуг, однак наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містить підпису відповідачки, що свідчить про відсутність належних і допустимих доказів того, що остання була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, що свідчить про недодержання сторонами письмової форми кредитного договору.

Зважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Вовк М.В., просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 04.06.2015 року в сумі 17 729,35 грн. та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог у повному обсязі, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині наявності правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у визначеному судом першої інстанції розмірі, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, в оскаржуваній частині, не відповідає з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 04 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку №б/н (а.с.16).

Оскільки, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 04 червня 2015 року не містить відмітки відповідачки ОСОБА_1 про отримання кредитних коштів, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, позивач мав належними та допустимими доказами довести суду факт отримання відповідачкою кредитних коштів та їх не повернення Банку на час звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

В матеріалах справи міститься виписка за рахунком ОСОБА_1 , яка надавалася позичем до суду першої інстанції та з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідачка ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н від 04.06.2015 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» самостійно, без достатньої на те правої підстави, з посиланням на Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, здійснювалося погашення нарахованих ним відсотків за користування кредитними коштами за рахунок тіла кредиту, на загальну суму 49 364,70 грн., що не можна вважати фактично використаними кредитними коштами, й цей розмір перевищує розмір заборгованості відповідачки за тілом кредиту.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про не доведення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки заборгованість за тілом кредиту, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом, відсутня.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, в оскаржуваній частині, скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 729,35 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, колегією суддів ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за тілом кредиту, рішення суду першої інстанції в частині відшкодування останньому судових витрат, понесених на сплату судового збору, теж підлягає скасуванню, адже, судові витрати відшкодовуються виключно у випадку задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 589,50 грн. (а.с. 138, 145, 148), що відповідає розміру визначеному Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Вовк Михайло Вадимович, задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2022 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 729,35 гривень та судових витрат у розмірі 904,82 гривень - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 729,35 гривень та судових витрат у розмірі 904,82 гривень - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 3 589 (три тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: