Справа № 352/1902/21
Провадження № 2/352/119/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на 1/5 частку будинковолодіння за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

Позивачі 15.09.2021 р. звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/5 частку будинковолодіння, в якому просили визнати за ними право власності за кожним на 1/10 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 20.09.2021 р. відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.02.2022 р. витребувано у державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. та з Тисменицької міської ради письмові докази щодо спадкоємців ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняття ними спадщини і оформлення спадкових прав.

Ухвалою суду від 15.03.2022 р. до участі у даній справі в якості співідповідачів залучено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 06.07.2022 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Заявлений позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 з часу свого народження проживає у будинковолодінні АДРЕСА_1 , позивачка ОСОБА_2 проживає у цьому будинковолодінні після одруження з 1979 р. Відповідно до рішення виконавчого комітету Тисменицької районної ради № 178 від 21.09.1990 р. за батьком позивача ОСОБА_10 як головою колгоспного двору визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та 15.01.1991 р. йому видано свідоцтво про право власності на це майно. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька позивачі продовжували проживати у будинковолодінні. У подальшому їм стало відомо, що 29.01.2008 р. за братом позивача ОСОБА_9 було зареєстровано право власності на 1/5 частину вказаного будинковолодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Тисменицькою державною нотаріальною конторою 29.01.2003 р. Останній разом з членами своєї сімї проживав поряд по сусідству з позивачами по АДРЕСА_1 . Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2019 р., яке набрало законної сили згідно постанови Верховного Суду від 26.09.2019 р., за позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх дітьми відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визнано право власності за кожним на 1/5 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А», в т.ч. комора I площею 10.1 кв.м., комора II площею 9.4 кв.м., комора III площею 21.0 кв.м., коридор 1.1 площею 10.3 кв.м., житлова кімната 1.2 площею 23.8 кв.м., житлова кімната 1.3 площею 29.3 кв.м., житлова кімната 1.4 площею 28.7 кв.м., ванна 1.5 площею 6,5 кв.м., кухня 1.6 площею 6.4 кв.м., загальною площею 145,5 кв.м. житловою площею 81.8 кв.м. та літньої кухні «Б», комори «В», стодоли «Г», стайні «Д» і вбиральні «Е». На даний час ринкова вартість будинковолодіння становить 253304 грн. Таким чином, позивачі, починаючи з 2001 р. (введення в дію норми щодо набувальної давності), вільно, добросовісно, відкрито, безперервно користуються вказаним будинковолодінням у цілому, проживають у ньому, підтримують його в належному стані, проводили ремонти та добудову, оплачують комунальні послуги та страхові платежі. Оскільки позивачі добросовісно заволоділи чужим майном належною ОСОБА_9 1/5 частиною будинковолодіння та продовжують відкрито і безперервно ним володіти більш як десять років, вони набули права власності на цю частку за набувальною давністю у порядку ст.344 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив задоволити.

Позивачка ОСОБА_2 та представник позивача адвокат Марущак В.І у поданій суду заяві просили справу розглянути у відсутності сторони, позов підтримали та просили його задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов визнав та не заперечував щодо його задоволення.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомили суду про причини неявки, не подали відзивів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно після завершення будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 проживають у вказаному будинковолодінні.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.03.2019 р. (а.с.27-29), яке набрало законної сили згідно постанови Верховного Суду від 26.09.2019 р. (а.с.33-36), за позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх дітьми відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як за членами колишнього колгоспного двору визнано право власності за кожним на 1/5 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку «А», в т.ч. комора I площею 10.1 кв.м., комора II площею 9.4 кв.м., комора III площею 21.0 кв.м., коридор 1.1 площею 10.3 кв.м., житлова кімната 1.2 площею 23.8 кв.м., житлова кімната 1.3 площею 29.3 кв.м., житлова кімната 1.4 площею 28.7 кв.м., ванна 1.5 площею 6,5 кв.м., кухня 1.6 площею 6.4 кв.м., загальною площею 145,5 кв.м. житловою площею 81.8 кв.м. та літньої кухні «Б», комори «В», стодоли «Г», стайні «Д» і вбиральні «Е».

Право власності позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 кожного на 1/5 частину вказаного будинковолодіння на підставі судового рішення зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.11.2019 р., що підтверджується відповідними витягами (а.с.37-40).

Право власності на останню 1/5 частку будинковолодіння, яке є предметом спору у даній справі, 29.01.2008 р. зареєстровано за рідним братом позивача ОСОБА_9 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Тисменицькою державною нотаріальною конторою 29.01.2003 р., що підтверджується довідкою Івано-Франківського ОБТІ від 21.12.2017 р.(а.с.26 також зв. ст.) та вказаним судовим рішенням.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_9 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніхто із спадкоємців не звертався із заявами про прийняття спадщини, оформлення спадкових прав, спадкової справи не заведено. Вказана обставина підтверджується наданою Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.111).

Спадкоємець ОСОБА_9 за заповітом, посвідченим 16.02.2018 р. Чорнолізькою сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області, яким є син померлого ОСОБА_6 відповідач у справі (а.с. 110 зв. ст., 114), спадщину після смерті батька не прийняв, оскільки на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем та у передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у порядку ч.1 ст.1269 ЦК України.

Єдиною із спадкоємців першої черги за законом, яка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_9 у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, є дружина померлого ОСОБА_3 відповідачка у справі, що підтверджується довідкою Чорнолізького старостинського округу Тисменицької міської ради (а.с.42) та інформацією Тисменицької міської ради (а.с.113). При цьому ОСОБА_3 не зверталась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивачі постійно, добросовісно, відкрито, безперервно користуються будинковолодінням АДРЕСА_1 у цілому (належними їм і їхнім дітям 4/5 частинами та 1/5 частиною, яка належала ОСОБА_9 ), проживають у будинковолодінні, підтримують його в належному стані, проводили ремонти та добудову, оплачують комунальні послуги та страхові платежі.

Відповідно до звіту про оцінку житлового будинку вартість будинковолодіння на даний час складає 253304 грн. (а.с.16-17). Таким чином, вартість 1/5 частини будинковолодіння становить 50661 грн.

У відповідності з вимогами ч. 1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом; право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації; право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, інститут набувальної давності застосовується до цивільно-правових відносин з 01 січня 2001 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивачі, які, починаючи з 2003 р. (часу отримання ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину на спірне майно), добросовісно заволоділи чужим майном 1/5 частиною будинковолодіння АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_9 , та продовжують відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном, набули права власності на це майно за набувальною давністю.

У рамках розгляду даної справи суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 р. у справі № 910/17274/17.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої ст.344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст.344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

З урахуванням викладеного, з огляду на наявність сукупності всіх передбачених ст.344 ЦК України умов набувальної давності, суд приходить до висновку про визнання за позивачами права власності на спірну 1/5 частину будинковолодіння, зокрема, за кожним з позивачів слід визнати право власності на 1/10 частину, за набувальною давністю.

На підставі наведеного, відповідно до ст.344 ЦК України, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності на 1/5 частку будинковолодіння за набувальною давністю задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/10 (одну десяту) частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 253304 грн. за набувальною давністю.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/10 (одну десяту) частину будинковолодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 253304 грн. за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_11 , АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_7 , АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_8 , АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 12.08.2022 р.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ