Справа №760/8635/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Федоренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, -

Позивач ОСОБА_1 07.04.2021 р. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив:

припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння, та на земельну ділянку за кадастровим номером :69:272:0001, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 відокремлену частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 74,1 кв.м., житлову 56,2 кв.м., допоміжну (підсобну) - 17,9 кв.м., та складається з наступних приміщень у складі житлового будинку АДРЕСА_1 : передпокою (2-1) - 2,5 кв.м., кухні (2-2) - 4,0 кв.м., санвузла (2-3) - 2,5 кв.м., житлової кімнати (2-4) - 15,8 кв.м., житлової кімнати (2-5) - 12,5 кв.м., коридору (2-6) - 3,6 кв.м., коридору (2-7) - 1,3 кв.м., вбиральні (2-8) - 4,0 кв.м., житлової кімнати (2-9) - 15,8 кв.м., житлової кімнати (2-10) - 12,1 кв.м., а також господарських будівель та споруд: сараю літ. «Д», гаража літ. «Ж», споруд 1-6 - Ѕ частка;

виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 для доступу та обслуговування частини житлового будинку, земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0215 га, яка перебуває у його фактичному користуванні, та становить 44/100 частки від загальної площі 0,0494 га земельної ділянки за кадастровим номером :69:272:0001, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , обмежену лініями розподілу згідно висновку експертів за результатами проведення комплексного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 12 березня 2021 року №171/02-2021;

виділити в особисту приватну власність ОСОБА_3 відокремлену частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 56,0 кв.м., житлову 39,0 кв.м., допоміжну (підсобну) - 17,0 кв.м., та складається з наступних приміщень у складі житлового будинку АДРЕСА_1 : кухні (1-1) - 7,2 кв.м., вбиральні (1-2) - 9,8 кв.м., житлової кімнати (1-3) - 12,9 кв.м., житлової кімнати (1-4) - 13,8 кв.м., житлової кімнати (1-5) - 12,3 кв.м., а також споруд 1-6 - Ѕ частка;

виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 для доступу та обслуговування частини житлового будинку, земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0279 га, яка перебуває у її фактичному користуванні, та становить 56/100 частки від загальної площі 0,0494 га земельної ділянки за кадастровим номером :69:272:0001, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , обмежену лініями розподілу згідно висновку експертів за результатами проведення комплексного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 12 березня 2021 року №171/02-2021;

встановити земельний сервітут площею 0,0003 га. (3 кв.м.) на частину земельної ділянки ОСОБА_2 , площею 0,0279 га, що становить 56/100 частки від загальної площі 0,0494 га земельної ділянки за кадастровим номером :69:272:0001, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування частини житлового будинку ОСОБА_1 , без визначення строку та плати за користування сервітутом, у спосіб, визначений у висновку експертів за результатами проведення комплексного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 12 березня 2021 року №171/02-2021;

вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, в травні 1949 року на підставі договору на право будування від 18.04.1949 року ОСОБА_4 (батьком позивача та відповідачки) було розпочато будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , що підтверджується актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 18.11.1988 року.

В 1953 році побудовано зазначений вище будинок, до якого у подальшому було здійснено прибудови.

Першим власником будинку в рівних долях (по Ѕ) були батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_3 успадкували в рівних долях (по ј) мати позивача ОСОБА_5 та позивач, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 17.09.1988 року №7н-1718, реєстраційним посвідченням від 02.01.1989 року, довідкою-характеристикою КП Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 30.12.2009 року, листом П`ятої Київської державної нотаріальної контори від 02.07.2010 року №903/02-14.

Таким чином, після смерті батька позивачу належала ј частка, а його матері ОСОБА_5 - ѕ частки у праві власності на спірне домоволодіння.

Рішенням Жовтневої райради народних депутатів №600 від 12.12.1988 року затверджено акт про прийняття в експлуатацію від 18.11.1988 року, яким прийнято в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею - 90,1 кв.м., житловою площею - 64,1 кв.м. сарай літ. «Д», та гараж літ. «Ж». При цьому, загальна та житлова площі збільшились на 3,2 кв.м. в результаті уточнення лінійних розмірів та виправлення неточностей в підрахунку площ. Зазначені обставини підтверджуються довідкою про показники об`єкта нерухомого майна ПБ-2019 №494 від 17.05.2019 року, виданого КП Київської міської ради «Київське міське нотаріальне бюро технічної інвентаризації» та актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 18.11.1988 року.

Позивач вказує, що за свого життя мати позивача ОСОБА_5 склала на ім`я доньки (рідної сестри позивача) відповідача ОСОБА_2 заповіт, за яким заповіла останній все своє майно.

Так, після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ѕ частки у праві спільної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 успадкувала відповідачка, про що останній було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27.01.1996 року №1с-39, що підтверджується довідкою-характеристикою КП Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 30.12.2009 року, листом П`ятої Київської державної нотаріальної контори від 02.07.2010 року №903/02-14.

Починаючи з 1996 року, власниками домоволодіння АДРЕСА_1 є позивач (1/4) та відповідачка (3/4).

В 2004 році позивачем та відповідачкою було приватизовано земельну ділянку під домоволодінням загальною площею 0,0494 га, кадастровим номером :69:272:0001, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ №123819 від 04.11.2004 року.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ №123819 від 04.11.2004 року позивачу належись ј частка від 0,0494 га, а відповідачці - ѕ частки у спільній власності на земельну ділянку.

У вересні 2010 року позивач та відповідачка погодили конкретні межі користування земельною ділянкою, що підтверджується актом розмежування земельної ділянки від 28.09.2010 року.

Також, у 2010 році позивач прибудував до частини будинку, яка перебуває у його фактичному користуванні, прибудову за літ. «а4», житлову надбудову літ. «А5», які в подальшому на підставі декларації по готовності об`єкта до експлуатації від 20.01.2020 року №КВ 36 прийнято до експлуатації, що підтверджується зазначеною вище декларацією про готовність об`єкта до експлуатації та листом Департаменту з питань державного архітектурного будівельного контролю міста Києві виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 17.02.2020 року №073-1896.

Фактично, між позивачем та відповідачкою склався наступний порядок користування садибою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 :

1)У фактичному користуванні позивача перебувають:

а) частина будинку (двоповерхова) яка складається з наступних приміщень: передпокою - 2,5 кв.м.(1 поверх), кухні - 4,0 кв.м. (1 поверх), санвузла - 2,5 кв.м. (1 поверх), житлової кімнати - 15,8 кв.м. (1 поверх), житлової кімнати - 12,5 кв.м. (1 поверх), коридору - 3,6 кв.м. (1 поверх), коридору - 1,3 кв.м. (2 поверх), вбиральні - 4,0 кв.м. (2 поверх), житлової кімнати - 15,8 кв.м. (2 поверх), житлової кімнати - 12,1 кв.м. (2 поверх). Загальна площа - 74.1 кв.м., житлова - 56,2 кв.м., допоміжна (підсобна) - 17.9 кв.м.

б) господарські будівлі і споруди: сарай літ «Д», гараж літ «Ж» з оглядовою ямою.

В) відокремлена парканом частина земельної ділянки (1/4 від 0,0494 га), у межах якої знаходяться господарські будівлі - сарай літ. «Д», та гараж літ. «Ж», та яка має окремих вихід до земель загального користування.

2) у фактичному користуванні відповідачки перебувають:

а) частина будинку (двоповерхова) яка складається з наступних приміщень: кухні - 7,2 кв.м., вбиральні - 9,8 кв.м., житлової кімнати - 12,9 кв.м., житлової кімнати - 13,8 кв.м., житлової кімнати - 12,3 кв.м. Загальна площа - 56,0 кв.м., житлова площа - 39,0 кв.м., допоміжна (підсобна) - 17,0 кв.м. окремий вихід до земель загального користування.

б) відокремлена парканом частина змельної жділянки (3/4 від 0,0494 га), яка має окремий вхід до земель загального користування.

За увесь час проживання у спільному будинку, між позивачем та відповідачкою ніколи не виникало суперечок щодо порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, відповідачка не бажає в добровільному порядку ділити майно, пояснюючи свою відмову тим, що домоволодіння та земельна ділянка і так фактично поділені між ними та перебувають у їх окремому користуванні, а тому відсутня необхідність в юридичному поділі садиби. Також, відповідачка посилається на відсутність у неї вільного часу та коштів, необхідних для переоформленні права власності на домоволодіння у зв`язку із його поділом.

Ч.3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як вбачається із змісту висновку експертів від 12.03.2021 року, будинок АДРЕСА_1 може бути поділений без проведення будівельних робіт з визначенням єдиного можливого варіанту поділу за фактичним порядком користування домоволодінням, що склалося між співвласниками - позивачем та відповідачкою.

Щодо поділу земельної ділянки під домоволодінням, то у висновку експертів від 12.03.2021 року зазначено про технічну можливість її поділу за фактичним порядком користування, що склався між позивачем та відповідачкою, із застосуванням щодо земельної ділянки відповідачки земельного сервітуту площею 0,0003 (3 кв.м.), встановлено на користь позивача для обслуговування його частини житлового будинку.

Так, зокрема, позивач зазначає, що право користування чужою земельною ділянкою (сервітут) полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації інженерно-технічних комунікацій, тощо. Особа має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки надання земельного сервітуту (ч.ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України).

Тобто, предметом земельного сервітуту є користування чужою земельною ділянкою.

Позивач вважає за можливе, в порядку розподілу нерухомого майна, встановити на свою користь щодо земельної ділянки відповідачки безстроковий земельний сервітут. Таких висновків позивач дійшов, виходячи із запропонованого експертами єдиного можливого варіанту поділу садиби, незначного розміру земельної ділянки (3 кв.м.), яка передається в сервітутне користування, а також те, що ці 3 кв.м. земельної ділянки відповідачкою фактично не використовуються, з огляду на що, встановлення сервітуту не перешкоджатиме використанню позивачкою своєї земельної ділянки за цільовим призначенням. При цьому, позивач враховує, що задоволення його потреб в обслуговуванні своєї частини житлового будинку, не може відбутися у інший спосіб, окрім як встановлення щодо земельної ділянки відповідачки земельного сервітуту.

Таким чином, враховуючи, що між власниками відсутній спір щодо переліку приміщень у будинку та господарських будівель, які підлягають поділу, то за таких обставин, запропонований варіант поділу є найбільш пропорційним, оскільки не завдає шкоди інтересам сторін та не порушує їх права власності.

Відносно вимоги про припинення права спільної часткової власності на будинок, за умови поділу, позивач вказує на те, що на відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, та, враховуючи, що власників будинку усього двоє, що унеможливлює виділ частки позивача із спільної власності на будинок, у разі поділу будинку часткова власність припиняється для всіх її учасників (правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 04 вересня 2019 року у справі №591/5205/17).

Таким чином, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 07.04.2021 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 14.04.2021 р., відкрито провадження в цивільній справі, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.01.2022 р., закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду позивач надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, який не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що предметом спору є домоволодіння - будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0, 0494 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд..

Спірна земельна ділянка кадастровий №:69:272:0001, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0494 га, цільове призначення: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить позивачу ОСОБА_1 - ј частки та ОСОБА_2 - ѕ частки на праві спільної власності на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ № 123819 від 04.11.2004 р., виданого на підставі рішення Київської міської ради від 27.02.2003р. № 277/437 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 06-7-00887.

28.09.2010 року актом розмежування земельної ділянки :69:272:0001 по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодили межі користування земельною ділянкою.

Судом також встановлено, що на спірній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який на праві спільної власності належить сторонам.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником 1/4 частини, а відповідач ОСОБА_2 є власником 3/4, житлового будинку АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.1988 р. №7н-1718 Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 успадкували в рівних долях (по ј) частини домоволодіння померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневої райради народних депутатів №600 від 12.12.1988 року затверджено акт про прийняття в експлуатацію від 18.11.1988 року, яким прийнято в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1 , загальною площею - 90,1 кв.м., житловою площею - 64,1 кв.м. сарай літ. «Д», та гараж літ. «Ж».

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.01.1996 року спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5 є ОСОБА_2 . Спадкове майно складається з ѕ долей житлового будинку АДРЕСА_1 , житловою площею 64,1 кв.м.

Таким чином, судом встановлено, що власниками домоволодіння АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 - 1/4 частини та відповідач ОСОБА_2 - 3/4 частини.

Відповідно довідки про показники об`єкта нерухомого майна ПБ-2019 №494 від 17.05.2019 року, виданого КП Київської міської ради «Київське міське нотаріальне бюро технічної інвентаризації» , встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , загальною площею - 130,1 кв.м., житловою площею - 95,2 кв.м. Згідно з актом про прийняття в експлуатацію від 18.11.1988 р., затвердженим Рішенням Жовтневої райради народних депутатів №600 від 12.12.1988 року зприйнято в експлуатацію домоволодіння загальною площею - 90,1 кв.м., житловою площею - 64,1 кв.м. сарай літ. «Д», та гараж літ. «Ж». Документи, які дають право на виконання будівельних робіт по коридору 2-6/3,6 кв.м., коридору 2-7/1,3 кв.м., вбиральні 2-8/4,0 кв.м, житлової 2-9/15,8 кв.м, житлової 2-10/12,1 кв.м до Бюро не надавались. Загальна та житлова площі збільшились на 3,2 кв.м. в результаті уточнення лінійних розмірів та виправлення неточностей в підрахунку площ.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України спільна часткова власність - це власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У пунктах 6 та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня1991 року №7 зазначається, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Згідно з частиною першою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частини третьої статті 364 ЦК України у разі виділу співвласнику у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Виходячи зі змісту статей 183, 358, 364 ЦК України виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки) повинен передати співвласнику частки житлового будинку та нежилих будівель, які відповідають розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання.

Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, визначений ст. 88 ЗК України, яка передбачає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» слідує, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_3 , від 18.11.2015 року будинок складається з двох квартир: № 1 площею 56 кв.м., житловою 39 кв.м. та квартири № 2 площею 74,1кв.м., житловою 56,2 кв.м. Також зазначено, що самочинно збудовані приміщення 2 поверху.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 20.01.2020 року №КВ 36 прийнято до експлуатації прибудову за літ. «а4», житлову надбудову літ. «А5» по АДРЕСА_1 . Загальна площа 130,1 кв.м., житлова 95,2 кв.м.

Як встановлено в судовому засіданні державна реєстрація прибудови за літ. «а4», житлової надбудови літ. «А5» по АДРЕСА_1 відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. не проведена.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Відповідно висновку експертів за результатами проведення комплексного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження від 12.03.2021 року № 171/02-2021 Українського незалежного інституту судових експертиз, будинок АДРЕСА_1 може бути поділений без проведення будівельних робіт з визначенням єдиного можливого варіанту поділу за фактичним порядком користування домоволодінням, що склалося між співвласниками - позивачем та відповідачкою.

Щодо поділу земельної ділянки кадастровий №:69:272:0001, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0494 га, то у висновку експертів від 12.03.2021 року зазначено про технічну можливість її поділу за фактичним порядком користування з відступом від ідеальних часток, які зазначені в державному акті КВ № 123819. Позивачу ОСОБА_1 пропонується земельна ділянка площею 0,0215 га, що становить 44/100 частки загальної площі 0,0494 га, ОСОБА_2 , пропонується земельна ділянка площею 0,0279 га, що становить 56/100 частки загальної площі 0,0494 га, із застосуванням щодо земельної ділянки відповідачки земельного сервітуту площею 0,0003 (3 кв.м.).

Так, запропоновані висновком експерта варіанти поділу будинку та земельної ділянки з відступом від ідеальних часток сторін.

Так позивачу належить ј частина будинку, що на момент введення будинку в експлуатацію становить 22,53 кв.м.= (90,1 кв.м: 4), а відповідачу ѕ, що на момент введення будинку в експлуатацію, до проведення добудови , становить 67,59 кв.м= (90,1 кв.м: 4х3).

Відповідно до запропонованого висновком експерта варіанту поділу будинку, частка відповідача зменшується на 11,59 кв.м від ідеальної частки.

Так позивачу відповідно до державного акту на земельну ділянку належить ј частина земельної ділянки, що становить 0,01235 га, а відповідачу 3/4 частини, що становить 0,03705 га.

Так поділ з відхиленням від розміру ідеальних часток може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Запропоновані варіанти поділу будинку та земельної ділянки передбачають зменшення ідеальної частки відповідачки. Відповідач не надала згоду на отримання грошової компенсації її частки, також позивачем не вносилась вартість частки майна відповідача на депозитний рахунок суду.

Відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Норми Конституції України є нормами прямої дії, які мають найвищу силу.

Згідно зі ст.ст. 364, 367 ЦК кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст.183 цього кодексу.

За змістом частини 1 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову

Керуючись ст.ст. 15, 16, 182, 331, 356-358, 364, 365, 367 ЦК України, ст.ст. 86, 87, 88, 92, 120 ЗК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 115, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір С.І.