Справа № 137/268/22
Провадження № 22-ц/801/960/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Верещинська Я. С.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 рокуСправа № 137/268/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Рибчинського В. П., Панасюка О. С.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі частини земельної ділянки, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2022 року, постановлену у складі судді Верещинська Я. С. в приміщенні суду в смт. Літин, -

в с т а н о в и в :

28 березня 2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі частини земельної ділянки, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто. Роз`яснено позивачці, що повернення цієї заяви не позбавляє її права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги ухвали суду від 01 квітня 2022 року про залишення без руху позовної заяви станом на 19 квітня 2022 року позивачем не виконано, недоліки позову не усунуто.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що копію ухвали суду від 01 квітня 2022 року про залишення позову без руху отримано представником позивача 06 квітня 2022 року, а 14 квітня 2022 року на електронну адресу суду направлено супровідний лист та квитанцію про сплату судового збору, зазначеного в ухвалі суду від 091 квітня 2022 року, підписану ЕЦП. Тобто, недоліки зазначені в ухвалі суду від 01 квітня 2022 року усунуто представником позивача у строк встановлений судом.

Проте, в ухвалі суду першої інстанції не зазначено жодної інформації про усунення недоліків позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини другої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про поверненню позовної заяви на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 30 травня 2022 року.

Проте, зазначений висновок суду першої інстанції зроблений з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 01 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, шо :

-позивачем нечітко викладено позовні вимоги, що суперечить пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України;

-позивачем не надано докази сплати судового збору або докази звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Надано позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

/а. с. 36/

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Вінницький апеляційний суду вважає, що судом першої інстанції при поверненні позовної заяви не дотримано положень процесуального права.

Як видно зі змісту апеляційної скарги та доданих до неї документів, представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 01 квітня 2022 року направлено на електронну пошту заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору в сумі 992,40 грн від 14.04.2022 року.

Відповідно до частини шостої статті 124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Окрім цього, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що з 24 лютого 2022 року на території України діють форс-мажорні обставини, військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення, а згодом і продовження строку дії воєнного стану в Україні.

Суд також звертає увагу на те, що питання оцінки обґрунтованості позову (допустимості доказів) вирішується судом на наступних етапах судового розгляду, тому суд не вправі з цих підстав залишати позовну заяву без руху та повертати позивачу. Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Не є підставою для визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачу також незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин. Оцінка законності і обґрунтованості позовних вимог має бути надана судом під час розгляду справи по суті.

З огляду на наведене, Вінницький апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно постановив ухвалу про повернення позовної заяви.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Вінницький апеляційний суд вважає, що чітке дотримання вимог процесуального закону є необхідним явищем, оскільки забезпечує вірне дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавило позивача права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи вищезазначене, оскільки місцевий суд постановляючи ухвалу допустив порушення норм процесуального права, що свідчить про її помилковість, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2022 року у даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

О. С. Панасюк