Справа №557/704/22
05 жовтня 2022 року смт.Гоща
Гощанський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Пацка Д.В.
секретар судового засідання Довгалець Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Гоща цивільну справу за позовом адвоката Маєвського О.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Адвокат Маєвський О.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.
Поряд з цим, зазначає, що 21.06.2019 року на підставі Договору про відступлення права вимоги № 21/03ВП ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» відступило свої права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», яке, в свою чергу відступило свої права вимоги за вказаним договором на користь позивача ОСОБА_1 , на підставі Договору про відступлення права вимоги № 03/07/19-ВП від 03.07.2019 року.
Оскільки відповідач продовжує ухиляється від виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту, тому має заборгованість на загальну суму у загальному розмірі 73 630,66 грн. за невиконання грошового зобов`язання, яка складається з :
- Строковий/прострочений кредит: 7 500 грн. 00 коп.
- Строкові відсотки (сума місячних відсотків за період з 23.10.2018р. по 18.06.2019р.): 8 129 грн. 99 коп.;
- Прострочені відсотки (згідно долученого розрахунку): 55 787 грн. 67 коп.
- Штраф: 50 грн. 00 коп.;
- Інфляційні збитки (індекс інфляції, згідно долученого розрахунку): 2 163 грн. 00 коп.
На підставі викладеного та посилаючись на норми права передбачені ст. ст. 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 73 630,66 грн та судові витрати в розмірі 2270 грн.
Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.
Ухвалою Гощанського районного суду від 22.06.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися.
Позивач в заяві на ім`я суду підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явилась, хоча про день та час розгляду справи був повідомлена належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила.
З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 1.1 вищевказаного Договору Кредитодавець (ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС») зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредитодавцю кредитні кошти (грошові кошти) в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.7 вказаного Договору, кредитні кошти та проценти за користування кредитом, повертаються Позичальником у касу або на рахунок Кредитодавця в строки відповідно до "графіку внесків за кредитним договором" (Додаток 1 до договору) єдиним платежем, який включає в себе розмір отриманих кредитних коштів та процентів за відповідний період.
При розрахунку процентів використовується фактична кількість днів користування кредитом, а кількість днів у році приймається як 360 днів (п.2.6. Договору).
Відповідно до п. 1.5 вказаного Договору, кредитні кошти надаються строком на 17 періодів по 14 днів, а саме з 23.10.2018 по 18.06.2019. Днем кінцевого повернення кредиту є 18.06.2019.
21.06.2019 на підставі Договору про відступлення права вимоги № 21/03ВП ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» відступило свої права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс».
ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» в свою чергу відступило свої права вимоги за вказаним договором на користь позивача ОСОБА_1 , на підставі Договору про відступлення права вимоги № 03/07/19-ВП від 03.07.2019.
Відповідач шляхом підписання вищезазначеного Договору погодився в наступній черговості погашення своїх грошових зобов`язань, які виникають за Договором та яка зараховується Кредитором в наступному порядку: у першу чергу сплачується прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування, у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом, у третю чергу сплачуються штрафні санкції (п.2.5. вищевказаного Договору).
Водночас, п.2.7. Договору встановлено, що у разі неповернення кредиту (повністю або часткового) після закінчення строку користування кредитом, кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі, встановленому п.1.6. договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту.
Окрім того, підписанням даного Договору відповідач зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі виконувати зобов`язання за цим Договором і не пізніше строку, вказаного в п.1.5 договору повернути отримані кредитні кошти разом із нарахованими процентами, а також сплачувати штрафні санкції, якщо такі матимуть місце (п.3.3.2. Договору).
Відповідно до п.4.2. Договору про надання фінансового кредиту в разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж 1 день від дати, визначеної в Графіку внесків за Договором, позичальник сплачує кредитору штраф в розмірі 50 грн. за кожен факт порушення.
Поряд з тим, п.4.2. Договору про надання фінансового кредиту передбачено, що стягнення штрафних санкцій із позичальника, являється правом, а не обов`язком кредитора.
Відповідно до п.3.2.5. Договору згідно якого, кредитор у будь - який момент та на власний розсуд, без попереднього погодження із позичальником має право передавати свої права і обов`язки третім особам, у порядку, передбаченому законодавством.
У договорі між ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» та ОСОБА_1 про відступлення права вимоги на користь позивача, на підставі Договору про відступлення права вимоги № 03/07/19-ВП від 03.07.2019.
При цьому, сторони погодили пунктом 1.1. Договору, що до цесіонарія переходять всі права, які належать Цеденту за кредитними договорами (в тому числі право на донарахування штрафних санкцій на умовах передбачених кредитним договором).
Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості у загальному розмірі 73 630,66 грн. за невиконання грошового зобов`язання, яка складається з :
- Строковий/прострочений кредит: 7 500 грн. 00 коп.
- Строкові відсотки (сума місячних відсотків за період з 23.10.2018р. по 18.06.2019р.): 8 129 грн. 99 коп.;
- Прострочені відсотки (згідно долученого розрахунку): 55 787 грн. 67 коп.
- Штраф: 50 грн. 00 коп.;
- Інфляційні збитки (індекс інфляції, згідно долученого розрахунку): 2 163 грн. 00 коп.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Вказану суму позивач просить суд стягнути з відповідача у вигляді строкового/простроченого кредиту.
Вказану суму позивач просить суд стягнути з відповідача у вигляді строкових відсотків.
Судом встановлено, що відповідно до п.4.2. Договору про надання фінансового кредиту в разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж 1 день від дати, визначеної в Графіку внесків за Договором, позичальник сплачує кредитору штраф в розмірі 50 грн. за кожен факт порушення.
Поряд з тим, п.4.2. Договору про надання фінансового кредиту передбачено, що стягнення штрафних санкцій із позичальника, являється правом, а не обов`язком кредитора.
На підставі вищевказаного, позивач просить суд стягнути з відповідача у вигляді штрафу 50 грн.
Судом встановлено, що відповідно до п. 1.5 Договору про надання фінансового кредиту, кредитні кошти надаються строком на 17 періодів по 14 днів, а саме з 23.10.2018 по 19.06.2019. Днем кінцевого повернення кредиту є 19.06.2019.
На підставі ст.625 ЦК України кредитор має право на нарахування інфляційних збитків та трьох відсотків річних від простроченої суми після закінчення терміну дії договору.
Інфляційні збитки (індекс інфляції) згідно долученого розрахунку позивачем нараховано у розмірі 1 009 грн. 40 коп. за період з 20.06.2019 по 09.06.2022.
Судом встановлено, що згідно п.6.6 Договору про надання фінансового кредиту Позичальник стверджував, що уважно ознайомився з Правилами надання фінансових кредитів ТзОВ «Вендор - Фінанс» та Паспортом споживчого кредиту, а також, розміром річної процентної ставки 250,20% річних.
На підставі вищевказаного, позивач просить суд стягнути з відповідача прострочені відсотки (згідно долученого розрахунку) на суму 55 787 грн. 67 коп. за період з 19.06.2019 по 09.06.2022.
Щодо позовних вимог в частині стягнення відсотків, суд встановив наступне.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п. 1.6 Договору, за користування кредитними коштами, позичальник сплачує Кредитодавцю плату в розмірі 9,73% від суми наданого кредиту за кожен/кожні 14 днів користування.
При розрахунку процентів використовується фактична кількість днів користування кредитом в розрахунковому періоді (місяці), а кількість днів у році приймається як 360 днів (п. 2.6).
У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Оскільки, кредитні кошти надавались відповідачу на певний строк, тому лише до певної дати у кредитора було наявне право на нарахування процентів за користування кредитними коштами. Після цієї дати кредитор має право лише нараховувати відсотки за прострочення виконання зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України.
Суд приходить до висновку, що нарахування позивачем сум у вигляді строкових відсотків (сума місячних відсотків за період з 23.10.2018 по 18.06.2019 у розмірі 8 129 грн. 99 коп. та інфляційних збитків (індекс інфляції, згідно долученого розрахунку) у розмірі 2 163 грн. повністю узгоджується із умовами Договору про надання фінансових послуг від 23.10.2018 та не суперечить законодавству.
Крім того, суд вважає підставним нарахування штрафу у розмірі 50 грн. 00 коп., а також стягнення з відповідача суми строкового/простроченого кредиту у розмірі 7 500 грн. 00 коп., який відповідачем було отримано та не надано належних доказів на спростування вказаних вимог.
Нарахування штрафу та повернення суми отриманого кредиту повністю узгоджується із умовами Договору про надання фінансових послуг від 23.10.2018 та не суперечить законодавству.
Щодо стягнення з відповідача прострочених відсотків на суму 55 787 грн. 67 коп. за період з 19.06.2019 по 09.06.2022 згідно п.6.6 Договору про надання фінансового кредиту за розміром річної процентної ставки 250,2% річних, то суд приходить до висновку, що у вказаній частині позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до п.1.3 Договору про надання фінансового кредиту, кредитні кошти, отримані позичальником за цим договором, використовуються за цільовим призначенням, а саме: на поточні потреби.
Відповідно до п.17 статті 1 ЗУ "Про захист прав споживачів", послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Пунктом 22 ст.1 цього ж Закону визначено поняття споживач. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до ч.1,2 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Відповідно до ч.2 ЗУ "Про захист прав споживачів" законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.
Особливості захисту прав споживачів фінансових послуг, а також послуг, пов`язаних з оборотом віртуальних активів, визначаються відповідними законами.Статтю 2 доповнено частиною другою згідно із Законом № 122-IX від 20.09.2019; в редакції Закону № 2074-IX від 17.02.2022.
Законом України від 20.09.2019 року №122-ІХ внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг, зокрема до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".
Відповідно до п.7-1 ч.1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", споживач фінансових послуг - фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" відносини, що виникають у зв`язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч.5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" у разі виникнення неоднозначного тлумачення прав та обов`язків сторони за договором за участю споживача фінансових послуг такі права та обов`язки тлумачаться на користь такого споживача.
Однак Договір про надання фінансового кредиту був укладений 22.10.2018 року, до внесення змін до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" Законом України від 20.09.2019 року №122-ІХ, таким чином укладений договір про надання фінансових послуг від 22.10.2018 року повинен був не суперечити ЗУ "Про захист прав споживачів".
З урахуванням положень ЗУ "Про захист прав споживачів", зокрема п.5 ч.3 ст.18 цього Закону, суд приходить до висновку, що нарахування відповідачу відсотків за п.6.6 Договору про надання фінансового кредиту від 23.10.2018 за розміром річної процентної ставки 250,2% річних, є несправедливим, суперечитиме принципу добросовісності та матиме наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 17 842 грн. 99 коп., де:
- Строковий/прострочений кредит: 7 500 грн. 00 коп.
- Строкові відсотки (сума місячних відсотків за період з 23.10.2018р. по 18.06.2019р.): 8 129 грн. 99 коп.;
- Штраф: 50 грн. 00 коп.;
- Інфляційні збитки (індекс інфляції, згідно долученого розрахунку): 2 163 грн. 00 коп.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача прострочених відсотків на суму 55 787 грн. 67 за період з 19.06.2019 по 09.06.2022 згідно п.6.6 Договору про надання фінансового кредиту за розміром річної процентної ставки 250,2% річних - відмовити. Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 992,40 грн.
Оскільки позов задоволено в частково, їх слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України , що становить 240,56 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 267, 263-265 ЦПК України, суд
Позов адвоката Маєвського О.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 240 (двісті сорок) гривень 56 коп. судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 РНКОПП НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

С у д д я Д.В. Пацко