Справа № 504/2485/19
провадження № 2/504/306/22
13.07.2022смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Доброва П.В.,
при секретарі Данько Т.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на земельну ділянку і садовий будинок,-
В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на земельну ділянку і садовий будинок, посилаючись на те, що у зв`язку із укладенням удаваного правочину та зловживанням довірою позивача відповідачкою по справі ОСОБА_2 були порушені права позивача.
Так, у 2016 році позивач уклав домовленість із ОСОБА_2 , яка на час укладення домовленості мешкала разом із позивачем в одній квартирі на праві проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із сином позивача - ОСОБА_7 . За вказаною домовленістю у позивача виник обов`язок здійснити відчуження садової земельної ділянки та садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка на момент укладення домовленості належала співвідповідачам по справі, на користь відповідачки, яка в свою чергу мала доглядати ОСОБА_1 .
На час укладення домовленості позивача із ОСОБА_2 позивач уклав попередній усний договір купівлі - продажу спірного майна, за яким сплатив аванс у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) доларів США на корись співвідповідачів. З метою виконання домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо догляду позивача, ОСОБА_1 сплатив за спірне майно співвідповідачам та в подальшому співвідповідачі уклали договір купівлі продажу земельної ділянки та садового будинку. У якості гарантії, на випадок невиконання обов`язку щодо довічного утримання, на ім`я позивача ОСОБА_2 було оформлено генеральну довіреність з правом відчуження на розсуд ОСОБА_1 .
Однак у січні 2019 року ОСОБА_2 залишила м. Одесу та не повернулась до часу подачі позовної заяви. У зв`язку з наведеним та з урахуванням наданого уточненого позову, позивач просить задовольнити уточнений позов, визнати договір купівлі - продажу від 15.02.2016 року на земельну ділянку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка №2046 недійсним; визнати договір купівлі - продажу від 15.02.2016 року на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка № НОМЕР_1 недійсним; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку та садовий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Костенко О.О. надав заяву про застосування строків позовної давності посилаючись на те, що оскаржувані позивачем правочини купівлі - продажу були укладені 15.02.2016 року та він був обізнаний щодо їх укладення. Також, представник відповідача подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вони не згодні з позовними вимогами та просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на порушення строків позовної давності, а також на те, що між ОСОБА_2 та позивачем жодних домовленостей, що носили б характер обов`язку відносно позивача довічного утримання не було, оскільки позивач маючи власного сина не потребував сторонньої опіки та до позовної заяви не було надано жодного доказу на підтвердження того, що між позивачем та відповідачкою склалися цивільно - правові відносини, що мали б ознаки довічного утримання.
Також представник відповідача вказує, що позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним має довести факт укладення правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно - правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати іншій правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків ніж ті, що передбачені удаваним правочином.
Представник відповідача вказує, що позивач не є стороною оскаржуваних ним правочинів купівлі - продажу та ним не вказано, яке саме його право було порушено, в чому ймовірне полягає та не надано жодного аргументу на користь того, що його порушене право може бути встановлено шляхом визнання договорів недійсними.
Крім того, представник ОСОБА_2 вказує, що надана позивачем копія довіреності до матеріалів позовної заяви була видана відповідачкою на ім`я ОСОБА_1 після того, як він запропонував їй допомогу на правах старшого члена сім`ї, оскільки вона дійсно з 2002 року проживала спільно однією сім`єю з ОСОБА_7 (сином позивача) в одній квартирі без реєстрації шлюбу. Вела спільне господарство, спільні обов`язки у родині, мала спільний побут, як з сином позивача так із позивачем. Однак, після погіршення стосунків скасувала довіреність.
Представник відповідача також вважає, що надана позивачем копія розписки ОСОБА_3 та наявні в матеріалах справи її власноручних пояснень відмінні та ставлять під сумнів їх ідентичність.
Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.07.2019 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.07.2021 року постановлено розгляд даної справи у заочному порядку.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за місцем реєстрації, надала заяву про визнання позову в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації, надав заяву про визнання позову в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за місцем реєстрації, надала заяву про визнання позову в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки в судове засідання не повідомила.
За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України.
Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Згідно з частиною другою статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.
Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.
Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.
Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).
У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.
15 лютого 2016 року між ОСОБА_3 , що діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу садового будинку загальною площею 119,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №4-158, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Панчевим К.Л.
Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, ОСОБА_1 посилався зокрема на те, що саме він здійснив оплату вартості земельної ділянки та садового будинку за рахунок належних йому особистих коштів, що підтверджується розпискою та письмовими поясненнями ОСОБА_3 . Також, згідно наданих письмових пояснень відповідача ОСОБА_3 , наданих характеристик на ім`я позивача, підтверджень відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , у вказаному садовому будинку знаходився позивач та сплачував всі необхідні платежі самостійно.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Враховуючи вищевказане, особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на земельну ділянку і садовий будинок підлягає задоволенню, оскільки позивачем надано достатньо доказів, які б дозволили дійти обґрунтованого висновку про те, що правочини були удаваними.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 141, 258-260, 264-265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, ч. 2 ст.405 ЦК України, суд,
Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним та визнання права власності на земельну ділянку і садовий будинок - задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі - продажу від 15.06.2016 року на садовий будинок, загальною площею 119,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №4-158, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Панчевим К.Л.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) право власності на н садовий будинок, загальною площею 119,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Добров