Справа № 344/3204/21
Провадження № 22-ц/4808/756/22
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Максюти І.О., Василишин Л.В.

секретаря Возняк В.Д.

з участю представників: Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) Савуляк Н.Р.;

Вериги Х.Д. та ОСОБА_1 адвоката Прозорової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) Атаманюка Володимира Богдановича на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 квітня 2022 року у справі за позовом Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про виселення з кімнати в гуртожитку,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Державна установа «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про виселення з кімнати в гуртожитку.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 працювала в установі на посаді інженера ( з енерго- та комунального забезпечення) інженерно-експлуатаційної групи Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» на підставі наказу Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» від 20 березня 2018 року № 35 о/с. 16 травня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до адміністрації позивача з рапортом про надання кімнати у гуртожитку для проживання їй та членам її сім`ї: чоловіку ОСОБА_3 та дочці ОСОБА_1 . На балансі Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» перебуває гуртожиток для особового складу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Протокольним рішенням адміністрації установи за погодженням з профспілковим комітетом № 01 від 18 травня 2018 року ОСОБА_2 надано право на зайняття жилої площі в гуртожитку для особового складу по АДРЕСА_1 в кімнаті АДРЕСА_2 площею 42.3 кв.м. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 21 травня 2018 року було надано ордер на жилу площу в гуртожитку № 06, серія УВП. Також 21 травня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір найму з відшкодуванням витрат на утримання нерухомого майна та комунальних послуг № Г-101. Крім того, 18 травня 2018 року ОСОБА_2 зверталася з рапортом про одержання дозволу зареєструвати місце проживання дочки ОСОБА_1 у кімнаті № 5 гуртожитку для особового складу за адресою: АДРЕСА_1 . Протокольним рішенням адміністрації позивача за погодженням з профспілковим комітетом № 2 від 18 травня 2018 року було надано дозвіл на реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у кімнаті № 5 гуртожитку. Наказом Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» від 19 жовтня 2020 року № 90 о/с ОСОБА_2 було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України за власним бажанням. Отже, позивач має право виселити відповідача без права надання іншого житла. У зв`язку з припиненням проходження служби ОСОБА_2 у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» її чоловік та дочка втратили право на користування кімнатою в гуртожитку для особового складу. Відповідач ОСОБА_3 у трудових відносинах з позивачем не перебував. Просить виселити ОСОБА_2 та членів її сім`ї ОСОБА_3 і дочку ОСОБА_1 з кімнати № 5 площею 42,3 кв.м гуртожитку для особового складу, який перебуває на балансі Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Євгена Коновальця, 70-б.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про виселення з кімнати гуртожитку відмовлено у повному обсязі

Не погоджуючись з рішенням суду начальник Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) Атаманюк В. Б. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з постановленням нового про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Вказує, що ОСОБА_2 було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України за власним бажанням на підставі наказу Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» від 19 жовтня 2020 року № 90 о/с. Таким чином, у зв`язку з припиненням проходження служби ОСОБА_2 в державній установі вона, її чоловік та донька втратили право користування кімнатою в гуртожитку для особового складу. ОСОБА_2 працювала в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12 )менше 10 років, застосування судом норм ст. 125 Житлового кодексу України є помилковим, тому відповідачі підлягають виселенню із зайнятого житла без надання іншого.

12 серпня 2022 року ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що у разі звільнення працівника з роботи за його згодою, але зі стажем роботи 10 років в установах виконання покарання, виселення з займаного наданого житла без надання іншого не передбачено. Проходження нею служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 30 вересня 20110 року по 19 жовтня 2020 року підтверджується записами зробленими у трудовій книжці.

У судовому засіданні представник Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

Представник ОСОБА_2 адвокат Прозорова О.М. заперечила доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законим та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до копії трудової книжки, ОСОБА_4 27 вересня 2010 року прийнято в Державну кримінально-виконавчу службу України, а 19 жовтня 2020 року звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням): вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 10 років 00 місяців 19 днів, у пільговому - 13 років 04 місяці 25 днів. Отже, стаж роботи ОСОБА_2 у Державній кримінально-виконавчій службі України складає в загальному понад 10 років. Крім того, рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №1542 від 18 листопада 2021 року надано висновок про недоцільність виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з кімнати № 5 в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що згідно Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, на балансі Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» перебуває гуртожиток для особового складу із складськими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-8, 90-92).

20 березня 2018 року начальником Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» прийнято наказ № 35 о/с по особовому складу, яким призначено майора внутрішньої служби ОСОБА_2 на посаду інженера (з енерго- та комунального забезпечення) інженерно-експлуатаційної групи Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» з 14 тарифним розрядом з посадовим окладом 3 660,00 грн з 21 березня 2018 року (а.с.9).

16 травня 2018 року ОСОБА_2 зверталася з рапортом до начальника Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» про надання кімнати у відомчому гуртожитку Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» для подальшого проживання разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

18 травня 2018 року ОСОБА_2 зверталася з рапортом до начальника Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» про надання дозволу на прописку дитини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.11).

Відповідно до протоколу № 01 засідання адміністрації Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» щодо надання кімнат в гуртожитку для особового складу від 18 травня 2018 року, вирішено надати ОСОБА_2 дозвіл на проживання в кімнаті № 5 гуртожитку для особового складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Надано ОСОБА_2 ордер на жилу площу в гуртожитку. Надано дозвіл чоловіку ОСОБА_3 та дочці ОСОБА_1 на проживання в кімнаті № 5 разом з ОСОБА_2 укласти з ОСОБА_2 договір найму житлового приміщення з відшкодуванням витрат на утримання нерухомого майна та комунальних послуг (а.с.12).

Згідно протоколу № 02 засідання адміністрації Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)», надано дозвіл інженеру (з енерго- та комунального забезпечення) інженерно-експлуатаційної групи, майору внутрішньої служби ОСОБА_2 на реєстрацію проживання її дочки ОСОБА_1 , 2011 року народження, в кімнаті гуртожитку для особового складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

21 травня 2018 року ОСОБА_2 видано ордер №06, серія УВП на право зайняття жилої площі в гуртожитку для особового складу по АДРЕСА_1 , кімната № НОМЕР_1 площею 42,3 кв.м (а.с.15).

21 травня 2018 року між Державною установою «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» як наймодавцем та ОСОБА_2 як наймачем укладено договір № 9-101 найму з відшкодуванням витрат на утримання нерухомого майна та комунальних послуг, згідно умов якого Наймодавець надає Наймачеві у користування житлове приміщення (кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку для особового складу житловою площею 42,3 кв.м), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а Наймач приймає у користування надане житлове приміщення та зобов`язується проводити оплату за проживання у розмірі та порядку, передбаченим цим договором (а.с.16-17).

Наказом № 90 о/с від 19 жовтня 2020 року майора внутрішньої служби ОСОБА_2 старшого інспектора (з організації комунально-побутового та інтендантського забезпечення) відділу інтендантського та господарського забезпечення Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» з 19 жовтня 20202 року звільнено з роботи за власним бажанням. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 10 років 00 місяців 19 днів, у пільговому 13 років 04 місяці 25 днів (а.с.18).

Листом від 29 грудня 2021 року Державна установа «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» просить ОСОБА_2 виселитися з кімнати № 5 гуртожитку для особового складу наданої їй для проживання під час служби в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» та припинити дію договору найму з відшкодування витрат на утримання нерухомого майна та комунальних послуг № Г-101 від 21 травня 2018 року, що було отримано адресатом 02 лютого 2021 року (а.с.19-21).

Листом від 26 січня 2021 року Державна установа «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» просить ОСОБА_2 виселитися з кімнати № 5 гуртожитку для особового складу, наданої їй для проживання під час служби в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» (а.с.22-23).

11 лютого 2021 року та 18 лютого 2021 року комісією Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» було складено акти про те, що на час проведення обстеження в кімнаті ОСОБА_2 , якій було надано дозвіл на проживання в кімнаті на період служби в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» була відсутня. В кімнаті перебували мати ОСОБА_2 ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 (а.с. 24-25).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 50).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 25 липня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 (а.с.71).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько ОСОБА_3 та мати ОСОБА_2 (а.с.72).

ІНФОРМАЦІЯ_3 заведена трудова книжка ОСОБА_4 , згідно якої 27 вересня 2010 року її прийнято в Державну кримінально-виконавчу службу України, 19 жовтня 2020 року звільнена зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с.73-75).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

За змістом частини другої статті 61 ЖК Української РСР, на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем та житлового-експлуатаційною організацією (а в раз її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер, у письмовій формі укладається договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду.

Особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає у тому, що воно надається зв`язку з характером трудових відносин особи з володільцем такого, а тому особа, яка користується службовим житлом усвідомлює, що після припинення її правовідносин з роботодавцем вона зобов`язана звільнити надане ним житлове приміщення. Право членів сім`ї наймача на користування службовим жилим приміщенням є похідним від наявності зазначеного права у наймача.

Згідно статті 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 125 ЖК Української РСР передбачено, що не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема,осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Отже, вирішуючи цей спір, суд першої інстанції, урахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав, встановлених статтею 124 ЖК Української РСР та пунктом 34 Положення для виселення відповідачів із зайнятого житла без надання іншого.

Відтак, встановлено, що за сукупністю роботи в Державній кримінально-виконавчій службі стаж роботи ОСОБА_2 становить більше десяти років: прийнято 27 вересня 2010 року, а 19 жовтня 2020 року звільнено.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку з припиненням проходження служби ОСОБА_2 в державній установі відповідачі втратили право користування кімнатою в гуртожитку для особового складу й підлягають виселенню без надання іншого житла, не відповідають обставинам справи, суперечать вимогам закону, тому колегія суддів відхиляє такі доводи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) Атаманюка Володимира Богдановича залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з для її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 17 серпня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта