Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого -судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

представника позивача- ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Буд», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, зобов`язання вчинити дії та скасування запису про право власності, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

- визнати недійсним інвестиційний договір №30-13/09/2016 від 30 вересня 2016 року. укладений між ТОВ «Альфа-Капітал-буд» та ОСОБА_5 ;

- визнати недійсним договір про відступлення прав та обов`язків за інвестиційним договором №30-13/09/2016 від 30 вересня 2016 року, від 11 серпня 2017 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ;

- визнати недійсним договір про відступлення прав та обов`язків за інвестиційним договором №30-13/09/2016 від 30 вересня 2016 року, від 14 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ;

- зобов`язати ОСОБА_4 привести квартиру АДРЕСА_1 у стан нежитлового приміщення технічного поверху шляхом знесення вхідних дверей, міжкімнатних не несучих перегородок, інженерних мереж водопостачання, водовідведення, електропостачання, санітарних та інших вузлів житлового приміщення та звільнити це приміщення;

- скасувати запис про право власності №23440792, вчинений приватним нотаріусом Клішиним Д.А., як державним реєстратором, та запис про право власності №30380875, вчинений державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Макаровим О.В., здійснені щодо об`єкта нерухомого майна із реєстраційним №000 із закриттям реєстраційних справ та розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритих щодо об`єкта нерухомого майна із реєстраційним №000 і скасування реєстраційного №000.

Посилається в позові на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 .

Як будинок у цілому, так і секція 6 окремо мають приміщення технічного поверху, розташовані, в тому числі, над її квартирою.

Довідкою КП «Житлоінвестбуд-УКБ», яке організувало будівництво багатоквартирного будинку у відповідності до договору від 17 січня 2012 року №130/20, підтверджено, що приміщення технічного поверху 6 секції будинку є спільним майном багатоквартирного будинку.

Спільна сумісна власність на вказане приміщення технічного поверху виникла з моменту прийняття будинку в експлуатацію, а саме з 06 жовтня 2015 року.

У березні 2018 року їй, як співвласнику будинку, стало відомо про набуття ОСОБА_4 права власності на нежитлове приміщення технічного поверху №735/1 площею 54,4 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою від 13 серпня 2018 року.

Зазначене приміщення розташоване над її квартирою.

Право власності відповідача на вказане приміщення виникло на підставі інвестиційного договору №30-13/09/2016 від 30 вересня 2016 року, договорів про відступлення прав та обов`язків за інвестиційним договором №30-13/09/2016 від 30 вересня 2016 року, від 11 серпня 2017 року, про відступлення прав та обов`язків за інвестиційним договором №30-13/09/2016 від 30 вересня 2016 року, від 14 листопада 2017 року.

Зокрема, за договором №30-13/09/2016 від 30 вересня 2016 року ТОВ «Альфа-Капітал-Буд», яке виконувало функції фінансування будівництва будинку АДРЕСА_4 згідно договору від 17 січня 2012 року, передало право власності на нежитлове приміщення технічного поверху №735/1 площею 54,4 кв.м. ОСОБА_5 .

11 серпня 2017 року ОСОБА_5 відступив право на це приміщення на користь ОСОБА_7 , яка договором від 14 листопада 2017 року на користь ОСОБА_4 .

Зазначила, що правочин між ТОВ «Альфа-Капітал-Буд» та ОСОБА_5 був укладений без повноважень від співвласників багатоквартирного будинку, що є порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим усі наступні правочини також укладенні з порушенням норм чинного законодавства.

18 листопада 2017 року приватний нотаріус Клішин Д.А. прийняв рішення №38210572 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення технічного поверху №735/1 площею 54,4 кв.м., із відкриттям розділу ДРРП та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна, присвоєно реєстраційний №000.

Інформаційною довідкою від 13 серпня 2018 року також підтверджено реєстрацію прав саме на приміщення технічного поверху.

Стверджує, що в порушення п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» протокол загальних зборів співвласників або зборів ОСББ про згоду на відчуження спільного майна нотаріусу, як державному реєстратору, не подавався.

Вказаний факт встановлений ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 липня 2019 року.

З урахуванням цього вважає, що за відсутності таких документів підстави для державної реєстрації прав були відсутні, а тому рішення приватного нотаріуса Клішина Д.А. №38210572 від 18 листопада 2017 року є протиправним, а запис про право власності підлягає скасуванню.

В подальшому їй стало відомо, що 15 лютого 2019 року на підставі довідки-харарктеристики №172 та технічного паспорта на квартиру від 11 січня 2019 року, виданих асоціацією « Авістор-Буд», державний реєстратор Макаров О.В. прийняв рішення №45620679 про державну реєстрацію (із закриттям розділу) прав власності ОСОБА_4 на об`єкт житлової нерухомості - квартири АДРЕСА_5 загальною площею 72,1 кв.м.

Вважає, що вказане рішення також підлягає скасуванню, оскільки є похідним від першого протиправного, на її думку, рішення державного реєстратора Клішина Д.А.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

26 лютого 2020 року представник відповідача - приватного нотаріуса КМНО Клішина Д.А. подав відзив на позов,яким останній проти позову заперечував.

Посилається на те, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем у справі.

Крім того, в межах розгляду адміністративної справи №826/12995/18 було встановлено правомірність дій приватного нотаріуса Клішина Д.А. при реєстрації прав на нежитлове приміщення технічного поверху №735/1 у секції 6 будинку АДРЕСА_6 .

При вчиненні реєстраційних дій приватному нотаріусу була подана Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрована Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу КМР (КМДА) 02.11.2016 року за №КВ65, наявність реєстрації якої було перевірено в Єдиному реєстрі документів.

Даною декларацією нежитлове приміщення №735/1 визначено окремим об`єктом нерухомості із функціональним призначенням «творча майстерня» і введено в експлуатацію.

Просить у позові відмовити.

04 березня 2020 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що створення в одному приміщенні технічного поверху декількох менших приміщень та надання їм функціонального призначення «творча майстерня», не робить поверх житловим.

10 березня 2020 року відзив на позов подав представник відповідача ОСОБА_4 , яий проти позову також заперечує.

Посилається на те, що дії приватного нотаріуса Клішина Д.А. визнано правомірними в межах адміністративної справи при оскарженні його дій в Окружному адміністративному суді м.Києва.

Зазначає, що у разі задоволення позову приміщення як об`єкт житлової нерухомості фактично буде знищено, що, у свою чергу, матиме наслідком знищення єдиного житла ОСОБА_4 .

Крім того, звернув увагу на те, що зі змісту позову незрозуміло, чи залишились у спірного приміщення ознаки, що відповідають ознакам допоміжного, а також чи можливо взагалі привести його у стан нежитлового технічного поверху.

З урахуванням цього просить відмовити в позові.

17 березня 2020 року від представника відповідача - приватного нотаріуса КМНО Клішина Д.А. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначається, що факт неправомірності дій нотаріуса позивачем не обґрунтовано, з урахуванням чого просив не приймати до уваги доводи, викладені у відповіді на відзив.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року в частині вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клішина Д.А., державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Макарова О.В. змінено та викладено в редакції цієї постанови.

В іншій частині судові рішення в справі були скасувані.

Справа в частині вимог позивачки до ОСОБА_4 , ТОВ «Альфа-Капітал-Буд», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, зобов`язання вчинити певні дії та скасування запису про право власності направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечував, наголошуючи на правомірності підстав набуття відповідачем у власність нежитлового приміщення.

Інші сторони у судове засідання неодноразово не з`являлися.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Повідомлення про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України є належним повідомленням.

В зв`язку з неотриманням судових повісток та неявок у судові засідання відповідачі були повідомлені про час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону за рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів.

За змістом ч. 5 ст. 7 Закону інвестор має право володіти, користуватись і розпоряджатись об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавства України.

Судом встановлено, що 30 вересня 2016 року між ТОВ`Альфа-Капітал-Буд» та ОСОБА_5 був укладений інвестиційний договір № 30-13/09/16, об`єктом інвестування якого було нежитлове приміщення №735/1 загальною проектною площею 54,4 кв.м., розташоване в 6 секції на технічному поверсі житлового комплексу за будівельною адресою: АДРЕСА_7 , поштова адреса: АДРЕСА_6 .

11 серпня 2017 року між ТОВ`Альфа-Капітал-Буд», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений Договір про відступлення прав та обов`язків за вказаним інвестиційним договором, за умовами якого ОСОБА_6 прийняла права та обов`язки за інвестиційним договором №30-13/09/16 від 30 вересня 2016 року, укладеним між забудовником ТОВ «Альфа-Капітал-Буд» та первісним покупцем ОСОБА_5 щодо передачі у власність майнових прав на вказане приміщення.

14 листопада 2017 року між ТОВ`Альфа-Капітал-Буд», ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений Догвір відступлення прав та обов`язків за вказаним інвестиційним договором.

Відповідно до п.1.2 договору відповідач ОСОБА_4 , як новий покупець, прийняв на себе права та обов`язки за Інвестиційним договором № 30-13/09/16 від 30 вересня 2016 року щодо передачі у власність майнових прав на нежитлове приміщення.

В цей же день ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_8 підписали акт приймання-передачі майнових парв на об`єкт інвестування до інвестиційного договору №3-13/09/2016 від 30 вересня 2016 року.

За умовами інвестиційного договору № 30-13/09/2016 від 30 вересня 2016 року, укладеного між ТОВ «Альфа-Капітал-Буд» та ОСОБА_5 , товариство, як забудовник, зобов`язалося своїми та/або залученими силами й засобами та за рахунок коштів, залучених від інвестора, збудувати та передати останньому об`єкт інвестування - нежитлове приміщення №735/1 загальною проектною площею 54,4 кв.м., розташоване в 6 секції на технічному поверсі житлового комплексу за будівельною адресою: АДРЕСА_7 , поштова адреса: АДРЕСА_6 .

06 жовтня 2015 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта («Будівництво житлового будинку з вбудованими адміністративними приміщеннями на АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 (секції 8, 7, 6)») проектній документації та підтвердила його готовність до експлуатації виданням Сертифікату серії ІУ № 91.

18 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клішиним Д.А. на підставі рішення №38210572 за ОСОБА_4 було зареєстровано права власності на нежитлове приміщення технічного поверху №735/1 секції 6 по АДРЕСА_6 .

15 лютого 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» м. Київ Макаровим О.В. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права

/ т.1, а.с.13 - 25; 143 - 144 /

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За змістом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Конституційний Суд України в рішенні № 14-рп/2011 від 09 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначив, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців.

Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення».

Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою.

З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Таким чином, у житлових будинках можуть бути як допоможні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 598/175/15 від 23 жовтня 2019 року у житлових будинках можуть бути як допоможні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).

За змістом оспорюваних позивачкою договорів предметом інвестування та, в подальшому, відступлення прав та обов`язків за інвестиційним договором і набуття відповідачем ОСОБА_4 права власності на спірне приміщення, було нежитлове приміщення.

В розділі «Характеристика інших нежитлових приміщень» Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованою Департаментом з питань Державного архітектурно-будівельного контролю м.Києва, загальна площа 5 нежитлових приміщень у будинку становить 274, 9 кв.м., в тому числі №735/1 розміром 54,4 кв.м., та за своїм функціональним призначенням нежитлового приміщення (для житлових будинків) є творчою майстернею та введено в експлуатацію.

/ т.1, а.с. 105 - 110 /

З матеріалів справи вбачається та не заперечується соронами,в будинку наявні два технічні поверхи, квартира АДРЕСА_5 знаходиться на 26 поверсі під технічним поверхом, на якому розташоване обладнання, необхідне для реалізації прав та інтересів співвласників багатоквартирного будинку.

На даний поверх піднімається ліфт будинку та знаходяться творчі майстерні, які були в подальшому переоформлені їх власниками у житлові квартири.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Скасовуючи ухвалені в справі рішення суд касаційної інстанції послався на те, що суди при розгляді справи не з`ясували, чи є спірне приміщення за своїми технічними та юридичними характеристиками допоміжним, та що у ньому знаходиться технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою, чи використовувалось воно для обслуговування будинку; чи навпаки є нежитловим.

Звертаючись до суду позивач зазначила, що відповідно до листа КП «Житлоінвестбуд-УКБ», приміщення є нежитловим приміщенням технічного поверху і відноситься до категорії допоміжних.

Обгрунтовуючи таку позицію представник позивачки надав до суду пакет чорно-білих фото, зазначиши при цьому, що вони підтверджують знаходження приміщення №735/1 на технічному поверсі будинку.

/ т.4, а.с.2 - 43 /

В свою чергу представник відповідача, спростовуючи ці твердження, надав суду копії Технічних паспортів на приміщення від 14 вересня 2016 року та 11 січня 2019 року, та зазначив, що відповідно до інформації в них в спірному приміщенні відсутні ознаки допоміжного приміщення та спеціальне обладнання, характерне для такого приміщення.

/ т.3, а.с. 211 - 221 /

Вказані обставини представником позивача в судовому засіданні не спростовувалися.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Аналогічні положення містяться у статтях 76, 80 ЦПК України.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

З цього випливає, що право на доступ до суду, в тому числі право на захист порушених чи оспорюваних прав та їх захист судом має не лише відповідач, а й позивач, який звернувся до суду за захистом і таке право йому гарантоване законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.остатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З урахуванням викладеного та наданих сторонами доказів у частині, на якій зробив акцент Верховний Суд, скасовуючи судові рішення в справі, суд вважає, що надані представником позивача фото не можуть бути прийняті судом як доказ, оскільки

суд позбавлений можливості встановити де, ким і за яких умов дані фото були зроблені та чи стосуються вони предмету доказування в справі взагалі.

При цьому слід зазначити, що з будь-якими клопотаннями до суду з приводу витребування таких доказів у визначеному процесуальним законом порядку представник позивача не звертався.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення вимог позивачки відстуні.

Керуючись ст. ст. 15, 16,202, 203, 204, 215, 319, 369,382 ЦК України, Законом України «Про інвестиційну діяльність», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 229, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Капітал-Буд», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання правочинів недійсними, зобов`язання вчинити дії та скасування запису про право власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолятивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 серпня 2022 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва