Справа № 202/3424/21
Провадження № 2/202/314/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 липня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: - Бєльченко Л.А.,

при секретарі: - Салінській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Акцент Банк" про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що 05.05.2021 року ним в додатку «Кредитна історія» було отримано інформацію про нібито укладання між ним та ПАТ «Акцент-Банк» кредитного договору б/н від 12.02.2021 року, згідно якого відповідач нібито надав йому кредит. Однак ніякого договору між ним, позивачем, та відповідачем не укладено і підписано не було. Також він не отримував кредитні кошти від відповідача ані з каси банку, ані на свій поточний рахунок, якого також відкрито не було.

Позивач зазначив, що згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається виключно в письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір, який було укладено не в письмовій формі вважається нікчемним. Виходячи з цього, він, позивач, вважає, що договору в письмовій формі укладено не було. Це свідчить про те, що він, ОСОБА_1 , з ПАТ «Акцент-Банк» не укладав жодного кредитного договору, тому в нього немає зобов`язань перед відповідачем з умов кредитного договору б/н від 18.02.2021 року.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що на сьогоднішній день він не отримував кредит та не укладав кредитний договір б/н від 18.02.2021 року, а тому просив визнати недійсним кредитний договір б/н від 18.02.2021 року, нібито укладений між ним, ОСОБА_1 , та ПАТ «Акцент-Банк».

Представник позивача, що приймав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. На адресу суду направив пояснення, в котрих зазначив, що дійсно позивач 12.02.2021 року приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку шляхом підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку, де сторонами було погоджено подальше використання клієнтом електронного підпису. З метою отримання банківської (кредитної) картки позивачем було підписано електронним підписом Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Зазначає, що постановою НБУ від 14.08.2017 року за №78 затверджено Положення про застосування електронного підпису та електронної печатки в банківській системі України, котре розроблено у відповідності до Закону України «Про Національний банк України», Закону України «Про електронні довірчі послуги», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» і визначає організаційно-методологічні умови застосування електронного підпису (далі- ЕП) та електронної печатки в банківській системі України під час створення, оброблення та зберігання електронних документів. Відповідно до п.29 вказаного Положення фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, має право використовувати простий ЕП у разі дотримання таких вимог: 1) електронна взаємодія фізичної особи здійснюється виключно з банком і з використанням технології, визначеної банком; 2) використання простого ЕП здійснюється на підставі договору відповідно до вимог п.14 розділу ІІ цього Положення.

Відповідно до п.14 Положення, використання удосконаленого ЕП, удосконаленої електронної печатки та простого ЕП здійснюється на підставі договору між банком і клієнтом, який укладається в письмовій формі (у вигляді електронного документа з власноручними підписами сторін або як електронний документ із кваліфікованим ЕП) після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму.

Представник відповідача зазначив, що заперечує проти задоволення даної позовної заяви в повному обсязі та, з огляду на зазначене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «А-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним в повному обсязі.

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.02.2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк» був укладений кредитний договір б/н від 12.02.2021 року, відповідно до умов якого АТ «Акцент-Банк» було відкрито позивачеві картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 кредитний ліміт якої, згідно виписки за період з 12.02.2021 року по 27.08.2021 року становив 60 000,00 грн. (а.с.35, 73-80,81).

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку заборгованості позивач постійно користувався кредитними коштами і станом на 27.08.2021 року загальна сума витрат по карті становить 103 206,42. Окрім того, позивач жодного разу не здійснював внесення коштів на кредитну карту (а.с.73-76).

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків.

Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Водночас, абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Укладений між ОСОБА_1 і Банком кредитний договір за своєю природою є договором приєднання і відповідає вимогам ч.1 статті 634, ч.2 ст.642 ЦК України.

Як видно з оригіналу, оглянутої судом, Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, позивач поставив підпис на ній, чим підтвердив свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

При зверненні до суду позивач посилається на положення ч.1,ч.2 ст.1055 ЦК України, однак кредитний договір б/н від 12.02.2021 року було підписано шляхом накладення електронного підпису. Вказаний кредитний договір по суті є електронним договором.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові від 23.03.2020 року, у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

В своєму позові ОСОБА_1 як на підставу визнання недійсним кредитного договору, посилається на те, що на сьогоднішній день він не отримував кредитні кошти від відповідача і не укладав кредитний договір від 12.02.2021 року, внаслідок чого не має жодних зобов`язань перед відповідачем. Проте позиція позивача суперечить інформації, котра надійшла до суду від відповідача, оскільки з розрахунку, наданого Банком, вбачається, що він постійно користувався кредитними коштами і станом на 27.08.2021 року загальна сума витрат по картці становить 103 206,42 грн.

За таких обставин суд вважає кредитний договір між позивачем та відповідачем укладеним.

Положеннями частини першої статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За встановлених обставин суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав з боку Банку; судом не встановлено правових підстав для визнання недійсним кредитного договору з підстав, заявлених ОСОБА_1 .

При зверненні до суду позивачем не був сплачений судовий збір, тому, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову, слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 13,81,89,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства "Акцент Банк" про визнання кредитного договору недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.