КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року

м. Київ

справа №760/15761/20

провадження № 22-ц/824/6828/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Установа «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії Установи «28 Управління начальника робіт» - Баканьова Дмитра Олександровича

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року у складі судді Коробенка С.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Установи «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України про стягнення заборгованості за цивільно-правовим договором та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Установи «28 Управління начальника робіт» Міністерства оборони України, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги за договором №б/н від 04 лютого 2019 року, додаткової угоди №б/н від 30 квітня 2019 року в сумі 18 600 гривень та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 141 670 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідно до договору про надання бухгалтерських послуг від 04 лютого 2019 року, укладеного між Установою «28 Управління начальника робіт» та ОСОБА_1 , останній виконав обумовлені сторонами обсяги робіт, у зв`язку з чим сторони договору склали акти виконаних робіт за чотири місяці (лютий, березень, квітень та травень), кожен з яких на суму в розмірі 6 200 гривень.

Вказав, що відповідач оплатив лише перший акт виконаних робіт, в той час як інші три ним так і не були оплачені, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 18 600 гривень.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Установи «28 Управління начальника робіт» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором від 04 лютого 2019 року у розмірі 18 600 гривень.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 16 лютого 2022 року голова ліквідаційної комісії Установи «28 Управління начальника робіт» - Баканьов Д.О. звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 18 600 грн скасуватита ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлено без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Вважає, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам справи, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Посилається на те, що долучені позивачем до матеріалів справи договір про надання бухгалтерських послуг від 04 лютого 2019 року та акти передачі-приймання наданих послуг № б/н від 31 березня 2019 року на загальну суму 6 200 грн, від 26 квітня 2019 року на загальну суму 6 200 грн, від 31 травня 2019 року на загальну суму 6 200 грн у розпорядженні відповідача відсутні, вказані господарські операції в бухгалтерському та податковому обліку 28 Установи начальника робіт не відображені.

Вищевказані акти однакового змісту та містять однаковий перелік послуг, у зв`язку з чим уважає, що бухгалтерські послуги не мали реального характеру, а вказані в актах відомості не відображають дійсний зміст та обсяг господарської операції. Вказані акти не є первинними документами бухгалтерського обліку у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Посилається на те, що за результатами перевірки Департаментом внутрішнього аудиту Міністерства оборони України періоду надання позивачем бухгалтерських послуг згідно залучених ним актів, було виявлено численні порушення у здійсненні фінансово-господарської діяльності Установи «28 Управління начальника робіт».

Повідомляє, що станом на 08 лютого 2022 року Військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000014 за фактом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в Установі «28 Управління начальника робіт».

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року оскаржується відповідачем лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за договором про надання послуг у розмірі 18 700 грн, а тому в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за надання послуг у розмірі 18 600 грн, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з Установи «28 Управління начальника робіт» є обґрунтованими, відповідають умовам договору та чинному законодавству.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах закону.

Судом установлено, що 04 лютого 2019 року між Установою «28 Управління начальника робіт» («замовник») та ОСОБА_1 («виконавець») укладено цивільно-правовий договір (далі - Договір), згідно з яким позивач взяв на себе зобов`язання виконувати роботи, передбачені в Додатку №1 до договору - Замовленні на надання бухгалтерських послуг (п.1.2 Договору), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи.

Строк дії договору обумовлений сторонами до 30 квітня 2019 року.

Додатковою угодою від 04 лютого 2019 року строк дії договору був продовжений до 31 травня 2019 року.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

У випадку порушення вказаних прав особа має право звернутися до суду за їх захистом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

При цьому, Кодекс законів про працю України є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що виникають у сфері трудового права, та визначає, зокрема, основні трудові права громадянина, до яких і належить право на звернення до суду про вирішення спору.

Згідно частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

За змістом статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик, виконати певну роботу за завданням іншої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Обов`язок підрядника виконати роботу або виконавця надати послугу на свій ризик говорить про те, що він не може відмовитися від прийняття на себе певних негативних наслідків, що виникають при виконанні підрядних робіт.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання кінцевих результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли угоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є - предмет договору, умови, визначені законом як істотні чи необхідні для договору даного виду, а також всі ті умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Згідно зі статтею 6 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента і визначенні умов договору з врахуванням законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями частини першої статті 854 ЦК України замовник виплачує належну підряднику суму за результатами виконаної роботи. Щодо наданих послуг винагорода за виконану роботу (надані послуги) виплачується виконавцю в розмірі, в терміни і в порядку, який встановлений в договорі (частина перша статті 903 ЦК України).

Отже основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності; за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності, гарантії та компенсації передбачені для працівника, а також обов`язки роботодавця залишаються за його межами.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, виконавець не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

З такого ж тлумачення наведених норм виходив Верховний Суд у постановах від 08 травня 2018 року у справі №127/21595/16, від 04 липня 2018 року у справі №820/1432/17, від 13 червня 2019 року у справі №815/954/18, у справі №1840/2507/18, у справі №824/896/18-а та від 03 березня 2020 року у справі №1540/3913/18, від 10 червня 2020 року у справі №298/827/15-ц, від 17 вересня 2020 року у справі №560/975/19.

Враховуючи зазначене правове регулювання трудових та цивільно-правових відносин, колегія суддів, зважаючи на те, що предметом договору №б/н від 04 лютого 2019 року є виконання ОСОБА_1 певного визначеного сторонами договору обсягу робіт з надання бухгалтерських послуг, згідно договору виконавець організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), до його трудової книжки не вноситься відповідний запис та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду, доходить висновку, що такі правовідносини не мають ознак трудових і повинні врегульовуватися за правилами ЦК України щодо договорів.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зокрема договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до Розділу 3 Договору документом, який підтверджує виконання робіт, є підписаний сторонами Акт приймання-передачі робіт.

За змістом пунктів 4.1, 4.2 Договору вартість бухгалтерських послуг, що надаються на умовах цього договору, зазначається сторонами у замовленні на надання бухгалтерських послуг.

Оплата бухгалтерських послуг здійснюється замовником на розрахунковий рахунок виконавця після підписання Актів передачі-прийняття наданих послуг та відповідно до виставленого виконавцем рахунку, але не рідше одного разу на місяць.

Згідно із Замовленням до складу робіт, які позивач зобов`язався виконати, включені роботи з вивчення матеріалів інвентаризації майна за попередні роки, надіслання запитів щодо обліку транспортних засобів за Установою до Регіонального сервісного центу МВС України в м. Києві та технологічних транспортних засобів до Держпраці, опрацювання отриманих повідомлень - до 2 000 грн; аналіз обліку товарно-матеріальних цінностей в Установі та матеріально-відповідальних осіб за попередні роки, виявлення розбіжностей в обліку, нестачі та надлишків - до 2 200 грн; відпрацювання проекту Акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на січень 2019 року на підставі інвентаризаційних описів членів інвентаризаційної комісії - до 2 000 грн.

Згідно з Актами передачі-прийняття наданих бухгалтерських послуг від 31 березня 2019 року, від 26 квітня 2019 року та 31 травня 2019 року відповідно до договору про надання бухгалтерських послуг від 04 лютого 2019 року між Установою «28 Управління начальника робіт» і громадянином ОСОБА_1 начальник установи «28 Управління начальника робіт» Геращенко В.І. прийняв, а громадянин ОСОБА_1 передав надані бухгалтерські послуги на загальну суму 6 200 грн.

Підписавши вказані акти, сторони визнали виконання належним та таким, що відповідає існуючим вимогам. Претензій щодо вчасності, обсягу та якості виконаних робіт не вказано.

Таким чином, Акти передачі-прийняття наданих бухгалтерських послуг від 31 березня 2019 року, від 26 квітня 2019 року та 31 травня 2019 року є належними доказами, які підтверджують виконання позивачем передбаченої цивільно-правовим договором роботи та, відповідно, підлягають оплаті у передбачені договором спосіб та розмірі.

Судом установлено, що 12 березня 2019 року відповідачем було виплачено позивачеві за першим актом виконаних робіт суму у розмірі 4 991 грн (а.с. 10).

Як зазначає позивач, що також не заперечуються відповідачем, подальші три акти передачі-прийняття наданих бухгалтерських послуг від 31 березня 2019 року на суму 6 200 грн, від 26 квітня 2019 року на суму 6 200 грн та від 31 травня 2019 року на суму 6 200 грн, які підписані сторонами договору, оплачені не були (а.с. 11-13).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з Установи «28 Управління начальника робіт» у розмірі 18 600 грн є обґрунтованими, відповідають умовам договору та чинному законодавству , а тому підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності Актів передачі-прийняття наданих бухгалтерських послуг вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не заслуговують на увагу суду, оскільки зазначений закон визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні та не регулює правовідносин, що виникли між сторонами на підставі цивільно-правового договору.

Наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000014 за фактом зловживання службовою особою своїм службовим становищем в Установі «28 Управління начальника робіт», на яке посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі, не є підставою для невиконання установою умов укладеного між сторонами цивільно-правового договору, який є чинним та недійсним або неукладеним не визнавався.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статей 12, 79, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підставі викладеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії Установи «28 Управління начальника робіт» - Баканьова Дмитра Олександровича- залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року в частині стягнення суми заборгованості за договором від 04 лютого 2019 року у розмірі 18 600 грн - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «09» серпня 2022 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик