Справа № 752/5300/22
Провадження № 2/752/6045/22
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
18 жовтня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
У травні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням відсотків за неправомірне користування грошовими коштами за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 року, інфляційних збитків у розмірі 186 460,00 грн, судовий збір у розмірі 1864,60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.
У договорі зазначено, що кошти отримані позичальником у позику отримані та будуть використані в інтересах сім`ї, в зв`язку з цим відповідач надала дозвіл від її чоловіка, ОСОБА_3 , на отримання позики.
Однак відповідачка не виконала належно свої зобов`язання за Договором та не повернула вчасно отримані нею грошові кошти.
Ухвалою від 1 червня 2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, відповідачу визначений строк на подання відзиву на позов (а.с. 35).
У судовому засіданні сторони відсутні, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку.
Представник позивача - адвокат Титаренко Н.Б. надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника на підставі поданих документів. Зазначає, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач не скористався своїм правом та не надіслав відзив на позов, з будь-якими клопотаннями не звертався.
Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до правил ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 26 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір позики грошей, за умовами якого позичальник отримала від позикодавця, а позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 50 000 грн. передачу зазначених коштів було здійснено в готівковій формі під час підписання даного Договору. Сторони домовились про те, що: за правомірне користування коштами, в межах строку зазначеного в п.п. 2.3 даного Договору, проценти не стягуються (пп 2.1); повернення коштів може здійснюватися повністю або частинами на розсуд позичальника в межах стоку (пп. 2.2); остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 31 грудня 2021 року (пп. 2.3); виконання зобов`язання має бути здійснено готівкою за адресою реєстрації позикодавця, що зазначена у Договорі (пп. 2.4) (а.с. 2.5).
Відповідно до п. 5 Договору на підтвердження отримання від позикодавця коштів у позику, позичальник надає позикодавцю власноручно написану розписку про одержання коштів. Після повернення позики позикодавець зобов`язується повернути розписку позичальнику. Без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий.
Підписанням даного Договору сторони підтверджують, що кошти отримані позичальником у позику в рамках даного Договору отримані та будуть використані в інтересах сім`ї, в зв`язку з цим позикодавцю надається письмове підтвердження чоловіка позичальника, що він дає згоду на укладення даного Договору (п. 8).
26.09.2021 року відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 50 000 грн, що підтверджується власноручно написаною розпискою (а.с. 19).
Також матеріали справи містять згоду чоловіка відповідачки - ОСОБА_3 на отримання позики в інтересах сім`ї (а.с. 10).
Статею 202 Цивільного Кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У постанові від 12 листопада 2020 року № 154/3443/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначено, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Із матеріалів справи судом встановлено, що у позивача ОСОБА_1 знаходиться оригінал розписки, у якій не зазначено про повернення отриманої позичальником ОСОБА_2 суми позики, що підтверджує те, що боргове зобов`язання по договорам позики нею не виконане.
Відповідачкою, в свою чергу, суду не надані будь-які докази, які б підтверджували сплату нею взятих за договором позики зобов`язань.
З огляду на викладене стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договорами позики у розмірі 50 000 грн.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 2.5 Договору за неправомірне користування коштами, після прострочення виконання зобов`язання, сторони погодили встановити відповідальність за порушення грошового зобов`язання, в порядку визначеному ст. 625 ЦК України, а саме нарахування відсотків на суму позики, що залишилась несплаченою (прострочена сума) у розмірі 5% за кожний день прострочення.
Позивач надав суду розрахунок інфляційних збитків за період з 01.01.2022 року по 23.02.2022 (дата запровадження воєнного стану), які складають 1460 грн.
Також, з врахуванням умов Договору, позивачем нараховані відсотки за неправомірне користування грошовими коштами за договором позики (5% за 54 дні прострочення) у розмірі 135 000 грн.
Отже, загальна заборгованість, яку просить стягнути позивач за Договором складає 186 460 грн.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи викладене вище, беручи до уваги те, що відповідачем порушено умови відповідного договору, доказів належного виконання умов договору ним не надано, твердження позивача належними доказами не спростовано, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1864,60 грн і витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн. слід стягнути із відповідача на користь позивача, оскільки, останнім надані достатні докази їх фактичного понесення в рамках розгляду даної справи.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 525, 526, 533, 610, 615, 611, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд,-
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за Договором позики в розмірі 186 460 грн, судовий збір у розмірі 1864,60 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн, що разом складає належну до стягнення суму 192 324 (сто дев`яносто дві тисячі триста двадцять чотири) гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк