Справа № 569/4085/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П..

при секретарі Литвиненко В.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США, три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 16 жовтня 2021 року по 01 квітня 2022 року у розмірі 234 (двісті тридцять чотири) доларів США 74 цента, а всього 17234 (сімнадцять тисяч двісті тридцять чотири) доларів США 74 цента. Крім того просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору та витрати по оплаті професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22 липня 2017 року ОСОБА_2 дав в позику ОСОБА_3 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США. На підтвердження отримання коштів відповідач власноручно написав розписку про отримання ним в позику від ОСОБА_2 грошей в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США. Розписка містить дату складання - 22 липня 2017 року та підпис відповідача поряд з його прізвищем та ініціалами.? ОСОБА_2 неодноразово звертався до ОСОБА_3 з вимогами про повернення грошових коштів, однак відповідач ігнорував ці звернення та не вживав жодних заходів щодо повернення позичених ним коштів. 27 серпня 2021 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направив ОСОБА_3 письмову вимогу про повернення грошових коштів за розпискою від 22 липня 2017 року однак поштове відправлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Наразі оригінал боргової розписки від 22 липня 2017 року знаходиться у позивача ОСОБА_2 , що свідчить про те, що боргове зобов`язання ОСОБА_3 не виконане, що унормовано у статті 545 ЦК України. Враховуючи тривале невиконання ОСОБА_3 свого обов`язку з повернення позичених коштів, позивач скористався механізмом, передбаченим ч. 1 ст. 1049 ЦК України, пред`явивши вимогу від 27 серпня 2021 року про повернення коштів у загальній сумі позики - 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США. Вказану вимогу було повернуто відділенням поштового зв`язку відправнику ОСОБА_2 без вручення адресатові за закінченням терміну зберігання, що підтверджується фотокопією конверту вказаного поштового відправлення із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи вищенаведене та те, що поштове відправлення з вимогою про повернення коштів від 27 серпня 2021 року повернуто відправнику 15 вересня 2021 року з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення підприємством поштового зв`язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, тобто 15 вересня 2021 року. За таких обставин, з метою захисту своїх порушених прав ОСОБА_2 звертається до суду з вимогою стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Представник позивача адвокат Дяденчук А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Заперечуючи обгрунтування відповідача викладені у письмових поясненнях, вказав, що згідно розписки відповідач підтверджує факт отримання коштів.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представником відповідача адвокатом Січкар В.О. подано до суду письмові пояснення в яких зазначає, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Проте, надана суду розписка від 22.07.2017 не місти жодних умов отримання позичальником коштів, не містить зобов`язання повернення коштів та дату отримання коштів (дата складання розписки не є датою отримання коштів). Отже, надана суду розписка не містить умову та дату отримання коштів та зобов`язання їх повернути, що говорить про правову природу правовідносин сторін відмінну від відносин притаманних борговим, а отже у Позивача відсутнє право стягувати кошти на підставі наданої суду розписки. На підставі вищенаведеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, розгляд справи просить провести без участі відповідача та його представника з урахуванням позиції викладеної у письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В судовому засіданні досліджений оригінал розписки згідно якої убачається "Я ОСОБА_3 отримав в позику ОСОБА_2 гроші в сумі 17000 (сімнадцять тисяч доларів США) 22.07.2017 р. (підпис Шаблій А.)"

Отже сама розписка вказує на отримання відповідачем ОСОБА_3 в позику від ОСОБА_2 грошей в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США про що свідчить в розписці його особистий підпис.

27 серпня 2021 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направив ОСОБА_3 письмову вимогу про повернення грошових коштів за розпискою від 22 липня 2017 року однак поштове відправлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи тривале невиконання ОСОБА_3 свого обов`язку з повернення позичених коштів, позивач скористався механізмом, передбаченим ч. 1 ст. 1049 ЦК України, пред`явивши вимогу від 27 серпня 2021 року про повернення коштів у загальній сумі позики - 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США.

За змістом положень ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем грошового зобов`язання, а саме неповернення в обумовлені розписками строки грошових коштів у загальній сумі 17 000 доларів США.

У постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18) Верховний Суд дійшов висновку, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину.

Під час розгляду цієї справи, відповідач ОСОБА_3 не надав належних доказів, які б підтверджували, що він не складав та не підписував розписку, датовану 23 липня 2017 року.

Статтею 625 ЦК України встановлено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, з врахуванням періоду неналежного виконання відповідачем обов`язку повернення позики, з нього на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми за період з 16 жовтня 2021 року по 01 квітня 2022 року, а саме 234,74 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором позики підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 5042 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 141, 247, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США, три відсотка річних за користування грошовими коштами за період з 16 жовтня 2021 року по 01 квітня 2022 року у розмірі 234 (двісті тридцять чотири) доларів США 74 цента, всього 17 234 (сімнадцять тисяч двісті тридцять чотири) доларів США 74 цента.

Стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмір 5 042 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Рівненського апеляційного суду, або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Харечко С.П.