ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9089/20Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/812/22 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Парандюк Т. С.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представника АТ "Альфа-Банк" - адвоката Панченка Д.В., представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Альфа-Банк на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2022 року, повний текст якого складено 12 липня 2022 року, ухвалене суддею Позняком В.М. у цивільній справі №607/9089/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору акціонерне товариство Альфа-Банк про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на:

-1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га у с. Байківці Тернопільського району, Тернопільської області, кадастровий номер якої :02:001:1078, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, державний акт на право власності на земельну ділянку ЯА №415108 від 24 травня 2005 року, зареєстрований а книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №73;

-1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку (готовність 70%), загальною площею 259,51 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 21581641, кадастровий номер земельної ділянки, на якій розміщений будинок :02:001:1078.

Позов обґрунтовано тим, що з 1 серпня 1999 року сторони перебували у шлюбі, однак спільне життя між ними не склалось, у зв`язку із чим ОСОБА_2 подав до суду позов про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі сторони набули вищевказане майно, яке відповідач в добровільному порядку не виявив бажання поділити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 5 липня 2022 року позов задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:

-1/2 частки земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:1078, площею 0,12 га у с. Байківці Тернопільського району, Тернопільської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

-1/2 частки незавершеного будівництвом житлового будинку, загальною площею 259,51 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 21581641, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:001:1078.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ Альфа-Банк просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки 30 січня 2008 року між АКБ Укрсоцбанк, правонаступником якого є АТ Альфа-Банк, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за №770/38-39-08, з метою забезпечення виконання зобов`язань за яким цього ж дня було укладено договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_2 передав спірне майно в іпотеку. Сторони діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора. Визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину переданого в іпотеку майна направлено на недопущення у майбутньому звернення стягнення на майно боржника. Посилається на правові позиції, висловлені Верховним Судом у справах № 726/831/15-ц (постанова від 3 квітня 2019 року), №522/3901/16-ц (постанова від 10 липня 2019 року).

У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Варода П.Б. просить апеляційну скаргу АТ Альфа-Банк залишити без задоволення, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2022 року залишити без змін, а також стягнути з АТ Альфа-Банк на користь ОСОБА_1 4000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Вказує, що поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Крім цього, особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, а тому права банку не порушуються.

Заслухавши пояснення представника АТ Альфа-Банк - адвоката Панченка Д.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П.Б., який вважає рішення суду законним та обгрунтованим, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 1.08.1999 року перебували у шлюбі, який розірвано у 2020 році.

За час шлюбу ними у 2005 році було придбано земельну ділянку площею 0,12 га у с.Байківці Тернопільського району, кадастровий номер :02:001:1078, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

На вказаній земельній ділянці сторонами було розпочато будівництво житлового будинку, будівельна готовність якого станом 30 січня 2008 року становила 70%. Вказаний незавершений будівництвом об`єкт нерухомості був зареєстрований за ОСОБА_2

30 січня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії за №770/38-39-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в межах максимального ліміту 98000 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10 січня 2023 року.

В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань в цей же день 30.01.2008 року між між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом якого є об`єкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 70 процентів, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,12 га, кадастровий номер :02:001:1078, яка знаходиться в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області.

Окрім договору іпотеки, для забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитних зобовязань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії за №770/38-39-08 від 30 січня 2008 року, також було укладено договір поруки №770/43-20-80 від 30 січня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань поручитель та позичальник відповідають як солідарні боржники всім своїм майно, на яке може бути звернено стягнення.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №21012946 від 25 травня 2020 року, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,12 га, яка знаходиться в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області та об`єкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 70 процентів, який знаходиться по АДРЕСА_3 накладено заборону на підставі іпотечного договору від 30 січня 2008 року за №297, Іпотекодержатель АКБ «Укрсоцбанк».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірне майно придбане подружжям за час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Перебування цього майна в іпотеці не перешкоджає його поділу, оскільки гарантії АТ «Альфа-Банк» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки дружини та чоловіка є рівними.

Статтею 23 Закону України Про іпотеку визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобовязань, вказують на те що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки.

Разом з цим, положеннями Закону України Про іпотеку не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна подружжя, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, неодноразово висловленій при розгляді аналогічних справ, зокрема, у постановах від 8 липня 2019 року (справа №522/17048/15-ц), від 3 червня 2020 року (справа №201/6412/17), 21 грудня 2021 року (справа №640/12604/16-ц), 6 липня 2022 року (справа №2-5015/10).

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора; визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину переданого в іпотеку майна направлено на недопущення у майбутньому звернення стягнення на майно боржника, колегія суддів оцінює критично, оскільки при встановлених судом обставинах справи відсутні підстави для висновку про те, що сторони діють недобросовісно. Визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину іпотечного майна, яке на момент передачі цього майна в іпотеку уже належало їй в силу закону, а також з врахуванням укладеного нею договору поруки, жодним чином не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем своїх прав у випадку їх порушення.

Крім цього, колегія суддів враховує відсутність судових рішень та наявних на вирішенні суду спорів про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором. Як встановлено з пояснень представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П.Б., чого не заперечив представник банку адвокат Панченко Д.В., зобовязання щодо повернення кредитних коштів виконуються і відсутні будь-які спори з банком щодо цього питання.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на правові позиції, висловлені Верховним Судом у справах № 726/831/15-ц (постанова від 3 квітня 2019 року), №522/3901/16-ц (постанова від 10 липня 2019 року), колегія суддів зазначає, що до участі у справі №522/3901/16-ц не був залучений іпотекодержатель; у справі 726/831/15-ц мали місце інші фактичні обставини справи, зокрема, спірне майно на момент його передачі в іпотеку було особистою власністю іпотекодавця (набуте за договором дарування); на момент поділу майна подружжя уже існувало судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення боргу, і саме з врахуванням таких обставин суди прийшли до висновку про недобросовісність дій боржника та його дружини.

У справі, що розглядається, інші фактичні обставини, які не дають підстав для висновку про недобросовісність дій сторін.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підставі для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Варода П.Б. просив стягнути з АТ Альфа-Банк на користь ОСОБА_1 4000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на апеляційну скаргу адвокатом Вародою П.Б. надано ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , серія ВО №104153 від 1 вересня 2022 року, виданий на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 24 січня 2022 року року, у Тернопільському апеляційному суді без обмежень, а також копію Квитанції до прибуткового касового ордера №605 від 1 вересня 2022 року про прийняття адвокатом Вародою П.Б. від ОСОБА_1 4000,00 грн за надання професійної правничої допомоги у справі №607/9089/20 у Тернопільському апеляційному суді.

Враховуючи, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_1 адвокатом Вародою П.Б. надані відповідні письмові докази, надавши оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з АТ Альфа-Банк на користь ОСОБА_1 4000,00 грн судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Альфа-Банк залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства Альфа-Банк (адреса: вул. Велика Василівська, 100, м. Київ; ЄРДПОУ 23494714) в користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 4 000 грн. (чотири тисячі гривень) понесених витрат на правничу допомогу у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 7 листопада 2022 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Парандюк Т.С.