ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року м. Чернівці

Справа № 727/1703/22

Провадження №22-з/822/592/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Смотрицький В.Г.,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Чернівцігаз Збут» про повернення коштів, стягнених за сумнівними документами, використаними для прийняття рішення Заставнівського районного суду, зобов`язання виконати вимогу про підключення домогосподарства до мережі газопостачання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

26 квітня 2022 року представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Чернівцігаз Збут» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2022 року заяву задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Чернівцігаз Збут» витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.

На зазначені рішення суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2022 скасувати, заяву адвоката Попова В.Д. залишити без розгляду.

Посилаються на те, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Вказує на те, що оскільки Додаткову угоду № 24 від 25 березня 2022 року укладено між ТзОВ «Чернівцігаз Збут» та АО «Гарант Груп» поза межами строку дії основного договору, відповідно до п. 5.1. якого строк якого в частині надання послуг закінчився 28 лютого 2018 року, то всі інші правові угоди, які є невід`ємною частиною до основного договору, є нечинними. Адвокат Попов В.Д. не мав повноважень на представництво в суді прав та інтересів ТзОВ «Чернівцігаз Збут» згідно з даною Додатковою угодою, а отже оплата його послуг не підлягає до задоволення.

Доказів понесення витрат у сумі 9 000 грн у даній справі заявник суду не надав.

Позивачем не доведено повноважень на представництво в суді прав та інтересів ТзОВ «Чернвцігаз Збут» згідно з даною Додатковою угодою, а тому додаткове рішення підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу Попов В.Д., який діє в інтересах ТзОВ «Чернівцігаз Збут», просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що під час ухвалення додаткового рішення судом першої інстанції було враховано співмірність та складність справи наданим адвокатом обсягу послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, а також враховано критерій реальності таких витрат та розумність їхнього розміру.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справив в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 6 Додаткової угоди № 24 від 25 березня 2022 року передбачено, що оплата вартості наданих послуг здійснюється Замовником за фактом їх надання відповідно до наданого виконавцем розрахунку-фактури протягом 10 календарних днів з дня вступу в законну силу рішення суду по справі, пов`язаного із стягненням заборгованості з боржників, визначеної п. 1 даної Додаткової угоди.

Суд виходив також з того, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт і їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи,

Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин 3-4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 6 статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ВС від 30 вересня 2020 року, справа №379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судова практика наразі сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Звісно, даний перелік не є вичерпним

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами ВС у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

Так, до матеріалів справи додано Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Попова В.Д., серія ЧЦ №000306; Договір №38AChrZ491-17 від 30 листопада 2017 року про надання правової допомоги; Додаткова угода №18 від 31 грудня 2021 року до Договору від 30 листопада 2017 року; Додаткова угода № 24 від 25 березня 2022 року до Договору від 30 листопада 2017 року; Звіт про фактично надані послуги за Додатковою угодою № 24 від 25 березня 2022 року до Договору про надання правової допомоги від 30 листопада 2017 року, в якому зазначено, що виконавцем витрачено 3 людино-годин згідно з Договором; Акт надання послуг № 5 від 22 квітня 2022 року на загальну суму 9 000 грн.

Також в матеріалах справи міститься Наказ № 66-ОС від 18 вересня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_3 прийнятий в АО «ГарантГруп» на посаду начальника управління в Чернівецькій області, з 19 вересня 2018 року.

Доводи апелянта про те, що заяву про стягнення витрат на правничу допомогу слід залишити без розгляду, оскільки позивачем не надано доказів фактичного понесення витрат на таку допомогу, пов`язаних з розглядом справи, у заявленому розмірі, є безпідставними та спростовуються вищенаведеними висновками, викладеними у постановах Верховного Суду, відповідно до яких витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до п. 5.1 Договору про надання правової допомоги від 30 листопада 2017 року, укладеного між АО «Гарант Груп» та ТОВ «Чернівцігаз Збут», цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє в частині надання послуг з 01 грудня 2017 року до 28 лютого 2018 року включно, а в частині проведення розрахунків до їх остаточного завершення.

Відповідно до змісту Додаткової угоди № 18 до Договору від 30 листопада 2017 року Сторони домовились пункт 5.1 Договору викласти в наступній редакції: «Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє в частині надання послуг з 01 грудня 2017 року до 31 грудня 2022 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх остаточного виконання».

З огляду на викладене, оскільки Сторони змінили строк дії основного договору, а додаткова угода є доповненням до основного договору та спрямована на виконання останнього, доводи апеляційної скарги про те, що Додаткову угоду № 24 від 25 березня 2022 року укладено поза межами строку дії основного Договору, також є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Витрати на професійну правничу допомогу в присудженому судом розмірі 4 500 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення Шевченківського районного суду Чернівецької області від 24 травня 2022 року є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 12 серпня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк