Житомирський апеляційний суд
Справа №277/966/17 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 55 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №277/966/17 за позовом ОСОБА_1 до Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області про стягнення заборгованості із недорахованої та не виплаченої заробітної плати при звільненні

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Заполовського В.В. в смт.Ємільчине,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області. Просив стягнути з відповідача на його користь: середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до частини першої ст.117 КЗпП України; заборгованість за роботу у вихідні та святкові дні, в нічний час за період із 01 листопада 2013 року по 31 січня 2017 року в сумі 14 902 грн; заборгованість із заробітної плати за виконання в червні 2016 року відповідно до розпорядження Барашівського сільського голови від 31 травня 2016 року №28 обов`язків директора будинку культури в сумі 8 400 грн; заборгованість із оплати за роботу, що не входила до його посадових обов`язків, а саме, за зрізання дерев в парку, використання власного транспорту для поїздок до м. Житомира, смт Ємільчине, в школи та сільські ради населених пунктів Симони, Березівка, Киянка, Ганнопіль, Будо-Бобриця, Усолуси, Бобриця, Неділище, Бастова тощо для ознайомлення населення із законодавством України та порядком утворення об`єднаних громад і агітації за об`єднання в Барашівську ОТГ в сумі 10 000 грн; заборгованість із доплати за вислугу років за січень 2017 року; невиплачену індексацію затримки виплати заробітної плати через інфляцію за період із 01 листопада 2013 року по 31 січня 2017 року; заборгованість, яка склалася у зв`язку з безпідставним вирахуванням із заробітної плати за січень 2017 року заробітної плати за чотири робочих дня (17,25,26 та 31 січня 2017 року) та за лютий 2017 року заробітної плати за два робочих дня (1 та 2 лютого 2017 року); заборгованість з доплати за роботу з комп`ютером (лист Міністерства соціальної політики України від 11 квітня 2006 року №85/13/87-06); заборгованість у зв`язку з непроведенням остаточного розрахунку в день звільнення відповідно до ст.116 КЗпП України; у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.; матеріальну шкоду та витрати на правничу допомогу.

Під час розгляду справи, збільшивши розмір позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на його користь: 54 612,25 грн. за затримку розрахунку при звільненні; у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн; компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі 2 482 грн.; відшкодування за переїзд до іншого населеного пункту для участі в судових засіданнях 7 440 грн; заборгованість із заробітної плати за виконання роботи, що не входила до його посадових обов`язків, а саме, за зрізання 17 дерев в парку по 1 000 грн. за одне дерево в сумі 17 000 грн; використання власного легкового автомобіля та мікроавтобуса для поїздок до м. Житомира та населених пунктів Ємільчинського району на прохання відповідача для забезпечення потреб Барашівської ОТГ упродовж 2016 року в сумі 10 000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з листопада 2013 року по 31 січня 2017 року працював на посаді художнього керівника Барашівського сільського будинку культури. Розпорядженням сільського голови Барашівської сільської ради Ємільчинського району від 31 січня 2017 року №1 він звільнений з посади художнього керівника Барашівського будинку культури на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Розпорядження йому видане 02 лютого 2017 року. Разом із тим, у день звільнення відповідач не виплатив йому заборгованість із заробітної плати за виконання в червні 2016 року обов`язків директора будинку культури; заборгованість за роботу в святкові, вихідні дні та у нічний час; заборгованість за виконану ним роботу, що не входила до його посадових обов`язків, а саме, за зрізання дерев у парку, використання власного транспорту для службових потреб, а також заборгованість із інших доплат.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що полягає в незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення про відмову в задоволенні позову. Також суд першої інстанції не надав належної оцінки відверто шахрайським діям відповідача, направленим на приховування офіційних документів, щоб неможливо було встановити грубі порушення роботодавцем трудового законодавства, спрямовані на систематичне заниження оплати праці. Крім того, суд неодноразово переривав його та перешкоджав йому опитувати свідків. Не надано й правової оцінки самоправним діям відповідача, направленим на порушення його трудових прав, умисне позбавлення членства у профспілці шляхом припинення відрахувань профспілкових внесків із його заробітку. Суд першої інстанції належним чином не дослідив доказів, наданих сторонами у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області не надходило. Відповідно до положень частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Пояснив, що рішення суду першої інстанції грунтується на засадах верховенства права, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Суд першої інстанції допитував свідків з додержанням порядку, передбаченого чинним цивільно-процесуальним законодавством, а їх показанням - надав належної оцінки у сукупності з іншими доказами в справі.

Судове засідання, яке призначалося на 16 березня 2022 року, було відкладено на 22 червня 2022 року, оскільки учасники до суду не з`явилися та від них не надходило письмової згоди про розгляд справи у їх відсутності. При відкладенні було враховано, що велика кількість учасників судових процесів станом на 16 березня 2022 року не завжди мала змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровільних воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не могла прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

У судове засідання, призначене на 22 червня 2022 року, інші учасники справи повторно не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду справи й на цей раз не спрямовували. За положеннями частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою та має місце друга постіль неявка інших учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що з 01 листопада 2013 року по 31 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 перебував з Барашівською сільською радою Ємільчинського району Житомирської області у трудових відносинах. Так, розпорядженням сільського голови Барашівської сільської ради від 01 листопада 2013 року №48 позивач був призначений на посаду художного керівника Барашівського будинку культури, а розпорядженням сільського голови Барашівської сільської ради від 31 січня 2017 року №1 ОСОБА_1 звільнений з 31 січня 2017 року з посади художнього керівника Барашівського будинку культури через відсутність на роботі протягом повного робочого дня без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до положень ст.116 КЗпП України, яка діяла у такій редакції на час звільнення ОСОБА_1 , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі допущення зі сторони роботодавця затримки розрахунку при звільненні працівника, норми ст.117 КЗпП України передбачають настання для роботодавця відповідальності. Так, стаття 117 КЗпП України, яка діяла у такій редакції на час звільнення ОСОБА_1 передбачала, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша ст.94 КЗпП України).

Водночас власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст.31 КЗпП України).

Зрізання дерев у парку не входило до кола обов`язків художнього керівника будинку культури. Матеріали справи не містять доказів того, що роботи проводилися за дорученням роботодавця, а тому у відповідача й не виникло обов`язку з приводу оплати таких робіт.

Із приводу вимог щодо оплати використання позивачем власного транспорту для службових потреб, слід зазначити, що чинне законодавство передбачає три законних варіанти використання власного автомобіля працівником в діяльності установи. Це укладення одного із наступних договорів: оренди автомобіля, позички автомобіля або використання автомобіля з компенсацією. Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків. Окрім того, договір оренди транспортного засобу має укладатися обов`язково у письмовій формі, а договір за участю фізичної особи підлягає ще й обов`язковому нотаріальному посвідченню. Також договір має містити істотні умови, зокрема, оплату при оренді, розмір компенсації при використанні тощо. Жодного належного та допустимого доказу з цього приводу матеріали справи не містять. Отже, відсутність договірних відносин породжує відсутність зобов`язань, а тому доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Чинне трудове законодавство, яке передбачає пільги особам, зайнятим на роботах зі шкідливими умовами праці, не встановлює таких пільг для працівників, які працюють за комп`ютерами, а тому колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що по-перше, робота на персональному комп`ютері не належить до робіт зі шкідливими умовами праці, а тому обов`язкова доплата за таку роботу законодавством не передбачена, та по-друге, позивач не довів, що виконував таку роботу.

Посилання апеляційної скарги не містять беззаперечних доказів, які б спростовували твердження суду першої інстанції про недоведеність заборгованості з недоплати за вислугу років за січень місяць 2017 року та безпідставного вирахування із заробітної плати за січень та лютий 2017 року.

Відповідно до змісту частини четвертої ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішення суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті саме особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Під судовим рішенням мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства.

Так, рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2017 року, яке було предметом перегляду судом апеляційної та касаційної інстанції, та після залишення його без змін судом апеляційної інстанції набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 згідно з розпорядженням сільського голови Барашівської сільської ради від 31 травня 2016 року №28 було призначено виконуючим обов`язки директора сільського будинку культури на час відпустки директора з виплатою доплати у розмірі 50% посадового окладу. У червні 2016 року посадовий оклад директора Барашівського будинку культури становив 2 512 грн. За таких обставин відповідним судовим рішенням стягнуто з Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 доплату в розмірі 50% посадового окладу за виконання обов`язків директора сільського будинку культури згідно з розпорядженням від 31 травня 2016 року №28 в сумі 1 256 грн.

У цій справі, що наразі перебуває на апеляційному перегляді, заявлена вимога про стягнення заборгованість із заробітної плати за виконання в червні 2016 року відповідно до розпорядження Барашівського сільського голови від 31 травня 2016 року №28 обов`язків директора будинку культури в сумі 8 400 грн.

У разі, коли суд остаточно вирішив питання, його рішення не ставитися під сумнів. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Отже, у спосіб, на якому наполягає позивач, рішення суду, яке набрало законної сили, переглянуто бути не може, а тому в задоволенні вимоги у більшій сумі суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

Вищевикладене обгрунтування частково стосується й вимоги про стягнення заборгованості за роботу у вихідні та святкові дні, в нічний час за період із 01 листопада 2013 року по 31 січня 2017 року в сумі 14 902 грн. Аналогічна вимога про зобов`язання Барашівську сільську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми з листопада 2013 року по 02 лютого 2017 року за роботу в святкові, вихідні дні та у нічний час у відповідності до ст.ст.116,117 КЗпП України вже була предметом судового розгляду. У справі №277/189/17 у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за роботу у вихідні та святкові дні, в нічний час за період із листопада 2013 року по 02 лютого 2017 року було відмовлено за недоведеністю. Обставини, встановлені рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 27 грудня 2017 року, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення для розгляду даної справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів конкретних періодів часу виконання позивачем роботи у святкові, вихідні дні та у нічний час, якщо така ним проводилася. Відсутність часів виключає розрахунок суми.

Отже, на день звільнення позивачу не була виплачена лише заборгованість в сумі 1 256 грн. - доплата за виконання обов`язків директора сільського будинку культури. Разом із тим, рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 08 серпня 2019 року в справі №277/833/18, яке також набрало законної сили, з Барашівської сільської ради стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30 316,70 грн. При цьому суд встановив та виходив із наступних обставин: 11 липня 2018 року відповідно до видаткового касового ордеру №15 ОСОБА_1 виплачено Барашівською сільською радою 1 250 грн., що є днем фактичного розрахунку; період з моменту звільнення позивача (31 січня 2017 року) по день повного розрахунку з працівником (11 липня 2018 року) становить 450 робочих днів.

Отже, позивачу на день звільнення не була виплачена заборгованість з доплати за виконання обов`язків директора будинку культури та іншим судовим рішенням середній заробіток за затримку розрахунку при звільнення на користь позивача вже стягнутий, а тому в даній справі виплати в порядку ст.ст.116,117 КЗпП України задоволені бути не можуть.

У даному спорі моральна шкода є похідною. Оскільки обґрунтовано відмовлено у задоволенні основних вимог, то не підлягає задоволенню й похідна.

Доводи апеляційної скарги щодо допиту свідків також не змінюють висновків суду першої інстанції, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції провів допит свідків із додержанням положень чинного цивільно-процесуального законодавства. Їх показання оцінені у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, про що свідчить текст рішення суду першої інстанції. Доводи ж апеляційної скарги зводяться до незгоди із оцінкою та переоцінки. Проте, порушень положень ст.ст.81,89 ЦПК України не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на умисне позбавлення позивача членства у профспілці шляхом припинення відрахувань профспілкових внесків із його заробітку не має правового значення для розгляду даного спору, оскільки у даній справи вимоги про поновлення на роботі не заявлені. Такі вимоги були предметом розгляду в іншій справі.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, а тому за положеннями ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: