Справа № 127/4108/21
Провадження № 22-ц/801/712/2022
Провадження № 22-ц//801/837/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 рокуСправа № 127/4108/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Сичука М. М. від 18 січня 2022 року та апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Сичука М. М. від 18 березня 2022 року,

встановив:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким, з урахуванням заяви про уточнення (зменшення) позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 13380,91 грн у відшкодування майнової шкоди та 30000 грн відшкодування моральної шкоди; з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» (далі ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»»») суму страхового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11777,75 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19 вересня 2020 року ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належав ОСОБА_3 , рухаючись в с. Зарванці, по вул. Мирна, допустив зіткнення з автомобілем «Kia Seed», державний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»», якою йому було виплачено страхове відшкодування в сумі 48701,34 грн.

Проте, розмір страхового відшкодування не покрив усі збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), тому що згідно з проведеним Приватним підприємством «Експертно-науково-дослідний центр «Експертиза»» (далі ПП «ЕНДЦ «Експертиза»») експертним дослідженням № 140Е-10/20 від 31 жовтня 2020 року вартість матеріального збитку становила 65700,57 грн, а фактично за проведення ремонтних робіт ОСОБА_1 сплатив 76460 грн. Також він поніс витрати на оплату експертного дослідження в сумі 2800 грн та 436 грн на повідомлення страхової компанії про дату та час огляду автомобіля експертом.

Таким чином, загальний розмір понесених ОСОБА_1 збитків склав 76460 грн, з яких 11777,75 грн різниця між сумою вартості збитку за висновком експерта та сумою виплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»», а 13380,91 грн різниця між фактично понесеними витратами на відновлення автомобіля і сумою матеріального збитку, визначеною експертом, яка підлягає стягненню з особи, визнаної винною у скоєнні ДТП.

Розмір відшкодування моральної шкоди обґрунтовував тим, що внаслідок ДТП були порушені його нормальні життєві зв`язки та усталений (звичний) спосіб життя, що вимагало додаткових зусиль та витрат для їх відновлення, зокрема через тривалу неможливість використовувати власний автомобіль для доїзду на роботу з села Зарванці Вінницького району Вінницької області до міста Вінниці. Неможливість використовувати власне майно та поведінка відповідачів, які не вживали зусиль для відшкодування йому завданих збитків викликали негативні переживання, що призвело до погіршення фізичного стану (самопочуття) (погршення сну, головні болі, дратівливість). Він також не зміг реалізувати свої життєві плани, зокрема поїхати на відпочинок восени 2020 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 11777, 75 грн страхового відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 82,30 грн, витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 815,83 грн.

Стягнуто з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 193,83 грн, витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 1921,72 грн та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 1025,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що як встановлено судом, страховик та потерпілий погодили розмір страхового відшкодування у зв`язку з ДТП в сумі 48701,34 грн і ліміт відповідальності ця сума не перевищила. Страховик виплатив страхове відшкодування позивачеві у вказаній вище сумі, що підтверджується матеріалами справи, і позивач не заперечував її отримання.

Тобто, страхове відшкодування позивачеві було виплачене страховиком і спір між ними з приводу суми був відсутній.

Водночас, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суд виходив з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи, а тому прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 11777,75 грн є такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем було здійснено ремонт автомобіля «Kia Seed», державний номерний знак НОМЕР_2 , на суму 76460 грн, що підтверджується квитанцією від 15 грудня 2020 року, виданою фізичною особою підприємцем (далі ФОП) ОСОБА_4 та Актом прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 15 грудня 2020 року. Таким чином, розмір витрат на проведення ремонту є доведеним, але оскільки ця сума не перевищує ліміту страхового відшкодування за шкоду, завдану майну, відповідно до страхового поліса № ЕР-200185813, виданого ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» на забезпечення транспортного засобу «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_1 , дійсного на дату ДТП встановленого у розмірі 130000 грн, то підстав для стягнення суми відшкодування майнової шкоди з ОСОБА_2 немає.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував моральний стан позивача в результаті ДТП, під час якої позивач отримав нервовий стрес, що призвело до душевних страждань, керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності прийшов до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача, що встановлено постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року у справі №128/2575/20, позивач дійсно зазнав моральних страждань, яку суд визначив в розмірі 5000 грн та визнав за необхідне стягнути її з відповідача ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про судові витрати у справі суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем було здійснено оплату проведення призначеної в справі судової експертизи в сумі 1025,20 грн, що підтверджується квитанцією від 20 серпня 2021 року, яка підлягає стягненню з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»». В обґрунтування заяви про понесені позивачем витрат на правничу допомогу було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 04 січня 2022 року до договору про надання правової допомоги по справі № 127/4108/21 в сумі 9000 грн, акт приймання-передавання наданих послуг до договору про надання правової допомоги у справі від 04 січня 2022 року, тому ці витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо суми судового збору, то позивачем заявлено три вимоги майнового характеру, за які повинен бути сплачений судовий збір: про стягнення з ОСОБА_2 вартості відновлюваного ремонту, з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» суми страхового відшкодування та моральної шкоди з ОСОБА_2 . Загальний розмір за три вимоги майнового характеру, які заявлені позивачем складає 55158,66 грн (13380,91+30000+11777,75), 1 відсоток ціни позову складає 551,59 грн, мінімальний розмір судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» становить 908 грн, таким чином, сума судового збору, яка підлягала сплаті складає 908 грн. Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1816 грн, тобто в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому суд стягнув з відповідачів на користь позивача суму пропорційну розміру задоволених позовних вимог відповідно до суми судового збору, яка підлягала сплаті, роз`яснивши право позивача звернутися з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2022 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 3000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При ухваленні додаткового рішення суд урахував заяву позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та прийшов до висновку, що заявлена ОСОБА_2 сума до відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн є неспівмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом Попеском О. П. робіт, часом, витраченим на надання послуг адвоката, їх обсягом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом спору та частковим задоволенням позову.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп»» адвокат Пилипець А. Ю., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп»» скасувати та ухвалити нове про відмову у позові в цій частині.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що ОСОБА_1 погодив суму страхового відшкодування в розмірі 48701,34 грн, подавши ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп»» 18 листопада 2020 року відповідну заяву. Страховик виконав зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування у погодженому сторонами розмірі в повному обсязі.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, просив змінити рішення суду в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , задовольнивши їх в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 13380,91 грн у відшкодування майнової шкоди та 30000 грн у відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що й у позовній заяві.

ОСОБА_1 подав також апеляційну скаргу на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2022 року, у якій посилався на порушення судом норм процесуального права, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, та просив змінити це рішення, зменшивши суму стягнутих з нього на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу з 3000 грн до 815,83 грн.

Вказував, що стягнутий судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним з ціною позову, виконаною адвокатом роботою, стягнута сума не є пропорційною розміру задоволених вимог.

Представник ОСОБА_2 адвокат Попеско О. П. також подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2022 року. Посилався на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у додатковому рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та просив скасувати це додаткове рішення в частині часткового задоволення заяви відповідача, а в частині стягнутого розміру витрат на професійну правничу допомогу змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13272 грн. Звільнити ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 898,08 грн у відшкодування судових витрат. Звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати ОСОБА_2 898,08 грн у відшкодування судових витрат. Зобов`язати ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_2 різницю в судових витратах в сумі 12373,92 грн.

Посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір витрат відповідача на правничу допомогу адвоката.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи, встановлених судом правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

ОСОБА_1 подав відзиви на апеляційну скаргу ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2022 року, за яким просив залишити їх без задоволення, вказуючи на необґрунтованість доводів осіб, які подала апеляційні скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційні скарги ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп»» та ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що 19 вересня 2020 року ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належав ОСОБА_3 , рухаючись в с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, по вул. Мирна, допустив зіткнення з належним ОСОБА_1 автомобілем «Kia Seed», державний номерний знак НОМЕР_2 , під його ж керуванням.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Згідно з полісом № ЕР-200185813, виданим ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на забезпечення транспортного засобу «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_1 , ліміт відповідальності страховика встановлено у розмірі 130000 грн.

21 вересня 2021 року представник страховика провів огляд автомобіля «Kia Seed», державний номерний знак НОМЕР_2 , про що був складений відповідний акт, з яким під розпис ознайомився ОСОБА_1 , зауважень щодо його змісту не висловлював.

11 листопада 2020 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» був складений звіт про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Kia Seed», державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до якого розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП станом на дату оцінки становив 51306,34 грн без урахування податку на додану вартість (далі ПДВ) (а.с.78-82).

18 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву, за змістом якої сторони досягли згоди про розмір страхового відшкодування в сумі 48701,34 грн.

ОСОБА_1 від ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» отримав суму страхового відшкодування 48701,34 грн, а ОСОБА_2 сплатив йому розмір франшизи в сумі 2600 грн.

Відповідно до проведеного ПП ЕНДЦ «Експертиза» експертного дослідження № 140Е-10/20 від 31 жовтня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Kia Seed», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП становить 65700,57 грн.

Згідно з висновком експерта від 13 вересня 2021 року № СЕ-19/102-21/9241-АВ судової транспортно-товарознавчої експертизи розмір матеріального збитку станом на день проведення експертизи, завданого власнику автомобіля «Kia Seed», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ становить 63079,09 грн.

Відповідно до квитанції та Акту прийому-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 15 грудня 2020 року за ремонт автомобіля «Kia Seed», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_4 76460 грн.

Положеннями частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

За встановленими у цій справі обставинами потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася.

Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Оскільки рacta non obligan nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:

загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;

розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV;

чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки розмір заподіяної внаслідок ДТП шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, то підстав для покладення відповідальності за заподіяну шкоду на страхувальника заподіювача шкоди, немає.

Разом з тим, з наведених вище міркувань, зокрема положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV та принципу свободи договору (пункт 3 статті 3, стаття 627 ЦК України, за змістом яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості), не можна погодитись із висновком суду першої про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієн Іншуранс Груп»» різниці між сумою збитків, встановленою висновком судової автотоварознавчої експертизи та розміром страхового відшкодування, сплаченого ОСОБА_1

18 листопада 2020 року ОСОБА_1 підписав заяву щодо погодження розміру страхового відшкодування, адресовану голові правління ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»», за змістом якої погодився з розміром страхового відшкодування в сумі 48701,34 грн, розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування відповідає його волевиявленню та викладений без стороннього примусу.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, установивши, що ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» повністю виплатило ОСОБА_1 погоджену сторонами суму страхового відшкодування, суд першої інстанції не мав підстав для додаткового стягнення суми збитків, установленої в результаті проведеної після такого погодження та виплати експертизи.

Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14 лютого 202018 року у справі № 754/1114/15-ц, 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, тому що їх зроблено за інших фактичних обставин справ, зокрема у справі № 756/2632/17 позивачка просила відшкодувати не вартість понесених нею витрат на ремонт автомобіля, яких вона ще не здійснила, а відшкодувати вартість втраченого майна, тобто пошкоджень, яких зазнав її автомобіль.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині невідповідності стягнутого судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, моральним стражданням, негативним переживанням, яких фактично зазнав позивач внаслідок ДТП, то апеляційний суд виходить із такого.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, встановивши, що внаслідок спричиненої ОСОБА_2 ДТП позивач зазнав негативних переживань, пов`язаних з пошкодженням його майна, внаслідок чого погіршились якість та рівень його життя, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача 5000 грн у відшкодування моральної шкоди, оскільки такий розмір її відшкодування відповідає глибині та тривалості моральних страждань, яких ОСОБА_1 зазнав внаслідок ДТП, а також узгоджується із встановленими статтею 3 ЦК України вимогами розумності і справедливості.

Стосовно доводів апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2022 року апеляційний суд зазначає таке.

Суд першої інстанції встановив, що між ОСОБА_2 та адвокатом Адвокатського об`єднання «Вінницький центр правової допомоги» Попеско О. П. 18 жовтня 2021 року укладений договір № 18/10 про надання правничої допомоги, на виконання якого адвокат Попеско О. П. надав ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з пунктом 4.1 Договору гонорар за надання професійної правничої допомоги є фіксованим, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатом і становить 15000 грн.

На виконання умов договору ОСОБА_2 надано копії квитанцій від 21 жовтня 2021 року на суму 8000 грн та від 10 листопада 2021 року на суму 7000 грн.

У поданій до суду першої інстанції заяві представник позивача адвокат Зубань О. О. вказував на неспівмірність заявленого ОСОБА_2 до стягнення розміру витрат на правничу допомогу, зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), їх невідповідністю фінансовому стану позивача.

Згідно з пунктом 3 частини першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом частини першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини перша шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин другої, третьої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Пунктом 9 частини першої Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року N 5076-VI (далі Закон N 5076-VI) встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону N 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначалося вище, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником відповідача складений та підписаний відзив на позовну заяву, заява про ухвалення додаткового рішення, він тричі брав участь у судових засіданнях. Копії квитанції від 21 жовтня 2021 року та від 10 листопада 2021 року підтверджують сплату Дейнекою Д. А. обумовленої Договором про надання правничої допомоги суми 15000 грн.

Представник позивача у заяві про зменшення судових витрат зазначив, що відповідно до статті 137 ЦПК України у випадку наявності витрат на оплату послуг адвоката позивач повинен подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Апеляційний суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи виконані адвокатом Попеском О. П. роботи та надані послуги, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 15000 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини третьої статті 137 ЦПК України, апеляційний суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами Договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником відповідача, а отже є визначеним.

Доводи представника позивача щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу зводяться виключно до критики морально-етичних аспектів поведінки відповідача ОСОБА_2 після скоєння ДТП та протягом розгляду справи, а тому не могли бути покладені судом першої інстанції в основу рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки не містять посилання на фактичні обставини, які б вказували на неспівмірність заявлених до стягнення витрат з вимогами частини четвертої статті 137 ЦПК України.

Суб`єктивне твердження представника позивача про подання відзиву на позовну заяву після спливу строку, встановленого частиною сьомою статті 178 ЦПК України (без застосування судом першої інстанції наслідків такого спливу), на увагу не заслуговує, тому що не спростовує ні обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ні їх складності.

При цьому з урахуванням розміру позовних вимог, заявлених позивачем до ОСОБА_2 , складності справи, її значенням для нього та позивача гонорар адвоката в розмірі 15000 грн вважати завищеним не можна.

Отже, з урахуванням приписів пункту третього частини другої статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню розмір витрат на правничу допомогу пропорційно до розміру позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 , у задоволенні яких судом відмовлено 1500 грн - (15000 грн / (30000 грн + 13380,91 грн) Х 5000 грн), що становить 13271,13 грн.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Судом першої інстанції з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто розмір витрат на правничу допомогу в сумі 815,78 грн та 82,30 грн судового збору, а тому суму судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно зменшити на цю суму, звільнивши ОСОБА_2 від її сплати ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 369, 374, 381 383 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп»» та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп»» та додаткове рішення цього суду від 18 березня 2022 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс груп»» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12373 (дванадцять тисяч триста сімдесят три) грн 05 к. у відшкодування судових витрат.

Звільнити ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 898 (вісімсот дев`яносто вісім) грн 08 к. відшкодування судових витрат.

В решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь «Княжа Вієна Іншуранс груп»» 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн 00 к. у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», , місце реєстрації: м. Київ, вул. Глибочицька, 44;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета