Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 509/6456/21

Номер провадження: 2/511/209/22

02 листопада 2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря судового засідання Возняк Г.В.

представника відповідача адвоката Топунової А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в режимі відеоконференції поза приміщенням суду матеріали цивільної справи за позовною заявою:

позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

до

відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2

про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2022 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області з Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла до розгляду вищевказана позовна заява, згідно якої ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 73934,41 грн., моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 4500,00 грн., а всього 128434,41 грн. та судові витрати у розмірі 1284,34 грн.

Стислий виклад позицій сторін.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16 липня 2021 року, о 12:00 годин, ОСОБА_3 , на 18 км Іллічівської дороги, в с. В.Балка, м. Чорноморська Одеської області, керуючи автомобілем Lexus CT 200h, номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Nissan Note, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобілем Kia, номерний знак НОМЕР_3 , які рухались в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Згідно постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 09.08.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. На момент настання ДТП цивільна-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ "СГ «ТАС» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з умовами якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 130000 гривень.

07.09.2021 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) на розрахунковий рахунок станції технічного обслуговування, де здійснюється відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля Позивача, було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 108118 грн 49 коп., з яких - 10200 грн 00 коп. - витрати на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП до місця проведення відновлювального ремонту.Відповідно до Висновку №280/21А експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Note, -номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок вищезазначеної ДТП, становить 171852 грн 90 коп, тобто розмір страхової виплати є недостатнім для відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Nissan Note, номерний знак НОМЕР_2 . Свої зобов`язання за договором ОСЦПВ АТ «СГ «ТАС» (приватне) виконало у повному обсязі.

Також позивач зазначив, що винні неправомірні дії відповідача спричинили йому моральну шкоду, яка полягає в тому, що його родина позбавлена можливості користуватися належним родині автомобілем, оскільки довго тривали відновлювальні ремонтні роботи , це викликало істотні зміни у звичайному способі життя родини та значно його ускладнило. Сім`я позивача була позбавлена здійснити літню подорож до Чорного моря задля оздоровлення дітей, а також у зв`язку втратою мобільності пересування, діти ОСОБА_1 не завжди мали можливість відвідувати зайняття із фізичного та духовного розвитку. По-друге, позивач змушений був витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до страхової компанії, експерта та до суду для відновлення своїх порушених прав.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 73934,41 грн, моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн, витрати на проведення експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ у розмірі 4500,00 грн., всього 128434,41 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1284,34 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Топунова А.М., зазначала, що 04 грудня 2020 року між AT «СГ «ТАС» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладений договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб - автомобіль марки «Lexus СТ 200Н», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору з 00:00 21.12.2020 по 20.12.2021 року. Факт вини в скоєнні вказаного ДТП та отримання КТЗ механічних пошкоджень, стороною не оспорюється. 20.08.2021 року позивач (власник) пошкодженого транспортного засобу звернувся до AT «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування. Відповідно до заяви про страхове відшкодування від 20.08.2021 року, позивач погодився з розміром страхового відшкодування, який склав 108118 грн. 49 коп., та 10200 грн. 00 коп. - витрати на евакуатор. В тому числі, позивач фактично відмовився від проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна. Обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди майну потерпілої особи (позивачу) забезпеченим (застрахованим) транспортним засобом саме покладається на вказану компанію в межах загального ліміту відповідальності страховика, який складає 130 000 грн. 00 коп. Представник відповідача, посилаючись на порушення експертом Методики, вважає, що висновок експерта № 280/21А від 29.09.2021р. судом до уваги не може бути прийнятий. Щодо визначення вартості відновлювального ремонту та понесених витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 4500,00грн. представник відповідача відмітила, що позивачем не був дотриманий порядок залучення експерта та відшкодування страховиком витрат за проведення такої експертизи, передбачений положеннями пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону № 1961-ІV. (Велика Палата ВС від 14.12.2021 року по справі №147/66/17). В частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 73934,41грн. на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зазначає, що позивач підписуючи заяву про страхове відшкодування від 20.08.2021 року погодився з розміром страхового відшкодування, який склав 108118грн. 49 коп., хоча загальний ліміт відповідальності страховика складає 130 000 грн. 00 коп. В частині стягнення моральної шкоди представник відповідача зазначає, що посилання позивача та те, що останній позбавлений можливості користуватися автомобілем по теперішній час, у зв`язку з проведенням відновлювальних робіт та наявними незручностями у зв`язку з неможливістю користування ТЗ, не підтверджена жодним належним та допустимим доказом; окрім того просила суд взяти до уваги, що відповідач має статус багатодітної родини. На підставі вищезазначеного просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 листопада 2021р. справу в порядку п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України передано до розгляду до Роздільнянського районного суду (а.с.62)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.01.2022 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. (а.с.70).

29.06.2021 року Роздільнянським районним судом Одеської області було винесено ухвалу про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.112).

19.07.2022 р. ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.125).

Участь у судовому розгляді та позиція учасників справи

Судовий розгляд проведений без участі позивача та відповідача, але за участю представників в режимі відеоконференцзв`язку.

Представник позивача адвокат Лебідь О.П. приймав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення з приводу позовних вимог та їх обґрунтування, які аналогічні позову. В судове засідання 02.11.2022р. представник позивача адвокат Лебідь О.П. не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, надав клопотання з проханням проводити судовий розгляд без його та позивача участі.

Представник відповідача адвокат Топунова А.М. в судовому засіданні в режимі відео конференції заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та надала аналогічного змісту відзиву пояснення та заперечення, просила в задоволенні позову відмовити.

Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи.

16.07.2021 року о 12:00 год. на 18. Км Іллічівської дороги в с.Балка м. Чорноморська Одеської області трапилась дорожньо транспортна пригода за участю автомобіля "Lexus CT 200h", д р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "Nissan Note", держ р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 09.08.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні даної дорожньо транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили. (а.с.15-16).

Згідно з ч. 4,5 ст. ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, вина відповідача у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія автомобілю "Lexus CT 200h", д р/н НОМЕР_1 , на час скоєння дорожньо-траспортної пригоди, була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правововї відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР9289955, згідно якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, складає 130000,00грн (а.с.85).

У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль "Nissan Note", держ р/н НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с.13-14).

20.08.2021р. потерпіла особа ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АР9289955 (а.с.48).

Вказаною заявою про страхове відшкодування від 20.08.2021р. ОСОБА_1 погодився, що сума страхового відшкодування буде становити 108118,00грн та не наполягав на проведенні оцінки та експертизи пошкодженого майна (а.с.48).

Окрім того, 20 серпня 2021р. ОСОБА_1 направляє на адресу відповідача запрошення на огляд аварійного автомобіля, який призначено на 07.09.2021р. на 11-00год за адресою: вул.Берегова, 137, м.Дніпро, СТО «Автолайф» (а.с.53).

07.09.2021р. АТ «СГ «ТАС» (приватне) на розрахунковий рахунок станції СТО, де здійснювався відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля "Nissan Note", держ р/н НОМЕР_2 , було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 108118грн49коп, з яких 10200,00грн - витрати на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП до місця проведення відновлювального ремонту, що підтверджується платіжним дорученням № 209712 від 07.09.2021р. та підтверджено представником позивача в судовому засіданні (а.с. 47).

З метою визначення розміру матеріальної шкоди, яка була заподіяна Позивачу у зв`язку із пошкодженням автомобіля, 07.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до експерта ОСОБА_4 , в результаті чого останнім 29.09.2021 року було складено висновок №280/21А, у відповідності до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 171852,90грн (а. с. 17-46).

29.10.2021р. експертом ОСОБА_4 зроблена ремонтна калькуляція № 280/21А до вказаного висновку, згідно якої станом на 08.10.2021р. вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 171852,90грн (а. с. 29-35).

За твердженням представника позивача на даний час автомобіль"Nissan Note", держ р/н НОМЕР_2 повністю відремонтований на знаходиться за межами України.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.14 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його представника) або іншої особи, визначеної договором. Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Згідно зі статями 7, 8 Закону України "Про страхування", страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Зі змісту пункту 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон або Закон № 1961-ІV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 вказаного Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На думку суду, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, якщо згідно з Законом , у її страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності

Аналогічна правова позиція наведена 04 липня 2018 року у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі N 760/15471/15-ц (провадження N 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом N 1961-IVy страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Всі витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом повинні бути включені до страхового відшкодування.

В той же час, матеріали справи не містять відомостей про відмову АТ «СГ «ТАС» (приватне) у виплаті страхового відшкодування в розмірі 21881,51грн (130000,00-108118,49грн), з врахуванням застрахованої цивільно-правової відповідальності транспортного засобу, за участю якого скоєно ДТП.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається саме на страховика, однак позивачем не надано належних та допустимих доказів відмови страхової компанії у виплаті іншої суми страхового відшкодування в межах суми ліміту в розмірі 21881,51грн. Вимог до страховика позивачем також не заявлено.

Окрім того, згідно зі статтею 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі N 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі N 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі N 206/3219/15-ц (провадження N 61-19062св20).

Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі N 265/5388/20 (провадження N 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі N 761/11792/16-ц (провадження N 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі N 156/1162/20 (провадження N 61-19св22).

Окрім того, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:

- загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;

- розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону №1961-IV;

- чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону №1961-IV.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі N 362/3043/18.

Окрім того, статтями 28,29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі N 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі N 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі N 370/2787/18 (провадження N 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі N 753/4696/16-ц (провадження N 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Судовим розглядом встановлено, що внаслідок винної поведінки відповідача ОСОБА_2 був пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 і встановлений фактичний розмір заподіяної шкоди позивачу. У свою чергу страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодувало позивачу шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у розмірі 108118,49грн грн.

Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (надалі Методика).

Згідно пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу внаслідок його пошкодження, здійснюється з урахуванням оціночних процедур, установлених чинним законодавством, у тому числі Методикою, за наслідками яких визначається вартість відновлювального ремонту (вартість ремонтно-відновлювальних робіт, вартість необхідних для ремонту матеріалів, вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту) з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Відповідно до п. 1.4. вказаної Методики, вона застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р+ С м+ С сX (1- Е З), де:

С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З- коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу та ПДВ.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності умов. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. (п.п. 8.1, 8.2, 8.5 Методики).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ дорівнює 0 (нулю) для нових КТЗ та КТЗ строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Натомість, судом встановлено, що згідно звіту № 280/21А від 29 вересня 2021р. року експертом ОСОБА_4 , сума оціненого страхового відшкодування зроблена без урахування коефіцієнту фізичного зносу та становить 171852,90 грн. без врахування ПДВ.

Вирішуючи аналогічну справу при застосування до спірних правовідносин, статті 1194 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі N 372/1010/16 (провадження N 61-3416св18) дійшов правового висновку про те, що "за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Автомобіль позивача до ДТП було пошкоджено і для відновлення його стану, що передував ДТП, експертом визначено вартість відновлювального ремонту в розмірі 41 913 грн. 13 коп. (розмір реального матеріального збитку), чому надано належну правову оцінку судами попередніх інстанцій при розгляді справи. Та обставина, що позивачем було сплачено більшу суму за ремонтні роботи її автомобіля, не свідчить, що усі виконані ремонтні роботи були пов`язані саме з вказаною вище ДТП і відповідальність за їх оплату в повному обсязі має нести відповідач у справі".

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі N 520/10265/16 (провадження N 61-15695св18) Верховний Суд дійшов наступного правового висновку: "враховуючи той факт, що позивач погодився з розміром страхового відшкодування, визначеним страховою компанією відповідача, що підтверджується фактом отримання ним грошових коштів у визначеній страховиком сумі та відсутністю належних і допустимих доказів незгоди з такою сумою, а чинне законодавство передбачає право потерпілого на звернення до винної у ДТП особи у разі, коли розмір завданої майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, висновок апеляційного суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, є обґрунтованим".

Окрім того, саттею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до п.36.2 ст. 36 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому Методикою.

Відповідно до п.34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно п. 34.3 ст. 34 вказаного Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Пунктом 34.4 ст. 34 наведеного Закону передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Окрім вказаною нормою Закону передбачено що, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Судом встановлено, що страховиком після отримання повідомлення ОСОБА_1 про ДТП у строки та в порядку, встановленому ст.ст.33,34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів проведено огляд пошкодженого транспортного засобу у присутності представника страховика, при цьому ОСОБА_1 погодився з наявними пошкодженнями та нарахованою сумою, яка підлягають відшкодуванню, що підтверджується заявою ОСОБА_1 про страхове відшкодування та розрахунковим рахунком. (а.с. 47, 48).

З урахування вказаного у позивача не було підстав для замовлення цієї експертизи, скільки у відповідності до ст. 34 Закону страховиком було вчинено всі необхідні дії для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, до того ж за участю позивача, який погодився на суму страхового відшкодування у встановленому розмірі.

Натомість, 29 вересня 2021р. за заявою позивача було проведено експертне дослідження автотоварознавцем з визначення матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ та висновком експерта ОСОБА_4 за результатами проведення експертизи №280/21А від 29 вересня 2021р. встановлено вартість матеріального збитку у розмірі 171853,90 грн. (а.с.26).

Зазначений висновок позивач вважає належним доказом у справі з визначення вірної вартості матеріального збитку, однак суд приймає до уваги доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позов, про те, що зазначений висновок судового експерта від 29 вересня 2021 року не може бути доказом у даній справі з підстав того, що останній складений значно пізніше ніж Звіт; складений оцінщиком за замовленням страховика та без попередження про кримінальну відповідальність; страхове відшкодування позивач отримав, не оскаржуючи розмір такого відшкодування; підстав для проведення експертного дослідження не було, оскільки оцінку збитків проводила страхова компанія у відповідності до вимог Закону; сума оціненого страхового відшкодування експертом зроблена без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Також суд вважає слушними доводи представника відповідача та вважає, що в даному випадку також були порушені вимоги п. Методики, оскільки в порушення п.п. «и» п. 4.4 та 5.2 Методики у висновку відсутні дані про час та місце проведення огляду КТЗ та висновок не містить відомостей про осіб, що викликались на огляд, окрім того, виклик проводився без факту звернення до експерта та узгодження дати з ним, т.я. тільки 07.09.2021р. ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до експерта, хоча надіслав повідомлення відповідачу ще 20.08.2021р.

Окрім того, суд враховує і той факт, що висновок з визначення матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ експертом було зроблено 29.09.2021р., де була зазначена вартість відновлювального ремонту 171853,90 грн., але ремонтна калькуляція до цього висновку експертом зроблена майже після спливу одного місяця, а саме 29.10.2022р., де також порахована вартість відновлювального ремонту, яка складає 171853,90 грн., а також зазначено, що ціни враховані станом на 08.10.2021. На думку суду, вказані обставини мають суттєве значення для визначення суми матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ та наявні протиріччя ставлять під сумнів визначення дійсної суми збитків у вигляді вартості відновлювального ремонту.

Також, судом враховується і тривалість часу, що минув з часу ДТП до часу проведення експертизи - майже двох з половиною місяців після ДТП, тому приймаючи до уваги вищенаведене на думку суду, вказаний висновок експерта не підтверджує поза розумним сумнівом дійсну вартість понесених збитків, та у зв`язку з чисельними порушеннями експертом Методики, до уваги судом прийнятий не може.

Одночасно суд виходить з того, що за приписами ч.2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а тому вказаний висновок експерта від 29 вересня 2021 року, відповідно до ст. 76 ЦПК України, оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі.

Оскільки суд вважає, що були відсутні підстави для проведення експертного дослідження після проведеного страховиком огляду і складання оцінки збитків, вказаний висновок суд до уваги не приймає, тому відсутні підстави для відшкодування з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та сплаченим страховим відшкодуванням та покладати обов`язок відшкодування суми, сплаченої за проведення експертизи.

Окрім того, 07.09.2021 року АТ «СГ «ТАС» (приватне) на розрахунковий рахунок станції технічного обслуговування, де здійснюється відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля Позивача, було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 108118 грн 49 коп., з яких - 10200 грн 00 коп. - витрати на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП до місця проведення відновлювального ремонту, тому, оскільки 10200,00грн були сплачені страховиком, подвійне стягнення не допускається, окрім того доказів понесених вказаних витрат матеріали справи не містять, тому в частині стягнення вказаних витрат слід відмовити.

За встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 73934,41грн як різниці між фактичним розміром шкоди та сплаченим страховим відшкодуванням та 4500,00грн за проведення експертного дослідження у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до норми ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті .

Згідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа, зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, оцінюючи усі докази в сукупності, виходить з характеру правопорушення, глибини і ступеня моральних страждань позивача, обсягу змін, які відбулись у його житті у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, а також з дотриманням вимог розумності і справедливості, справедливого балансу між порушеними правами позивача та інтересами відповідача, вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 5000 грн.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз`яснено в абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК в редакції 01.01.2004 року) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»).

Згідно з цим рішенням суду задоволено вимоги на загальну суму 5тис гривен, таким чином, з відповідача на користь позмивача підлягає стягненню сума судового збору з розрахунку пропорційно задоволених позовних вимог, що становить 210,20грн.

На підставі викладеного, ст. 81, 141, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньою-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 судовий збір у сумі 210 (двісті десять) гривень 20 копійок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через Роздільнянський районний суд Одеської області відповідно до п.15.5 Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 03.11.2022р.

Суддя О. В. Іванова