Номер провадження: 22-ц/813/7593/22
Справа № 496/2004/19
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2022 року, постановленого під головуванням судді Галич О.П., повний текст рішення складений 21 січня 2022 року, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшн» до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Біляївського міського нотаріального округу Одеської області Зезик В.А. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа: приватний нотаріус Біляївського міського нотаріального округу Одеської області Зезик В.А. про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 21.07.2006 року між акціонернимпоштово-пенсійним банком «Аваль»,правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладенийкредитний договір №014/0037/82/60812, згідно умов якого, Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 10 000 доларів США,а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту до 21.07.2009 року, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

01 серпня 2006 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 та складається з одного житлового кам`яного будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею 33,80 кв.м., загальною площею 72,50 кв.м. та надвірних споруд, літера «Б» - погріб, І-цистерна, 1-огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 0,06 гектарів, що належить Усатівській сільській Раді Біляївського району Одеської області.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Біляївського районного суду від 18.08.2009 року по цивільній справі №2-1726/09 позовні вимоги Банку задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у сумі 77 204 грн. 02 коп., судовий збір у розмірі 772 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 250 грн. Виконавчі документи повернуті державною виконавчою службою у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майна, на яке може бути звернено стягнення.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2012 року по цивільній справі №2-1831/11 звернуто стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним 01.08.2006 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а саме: житловий будинок під АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті суб`єкта оціночної діяльності, в рахунок погашення боргу за кредитним договором №014/0037/82/60812 від 21.07.2006 року в розмірі 34 323 доларів США 14 центів, що за курсом НБУ (1 дол. США дорівнює 7,9733) 273 668 грн. 69 коп., суму державного мита у розмірі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. 00 коп.

06.12.2017 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2012 року та в ході примусового виконання виконавчого листа №2-1831/11 було виявлено, що земельна ділянка, яка на момент укладання договору іпотеки належала Усатівській сільській раді Біляївського району вже належить на праві власності ОСОБА_1 . Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.08.2018 року на момент відкриття виконавчого провадження за боржником на праві приватної власності зареєстрована земельна ділянка, площею 0,0831 га, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:0408, місце розташування: АДРЕСА_1 . У зв`язку з отриманою інформацією приватний виконавець виконавчого Одеської області Притуляк В.М. звернувся з заявою до суду щодо встановлення або заміну способу або порядок виконання рішення суду, надавши дозвіл на звернення стягнення і на земельну ділянку. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.09.2018 року було відмовлено в задоволені заяви про встановлення або заміну способу або порядку виконання рішення суду.

Враховуючи те, що позичальник не виконує рішення Біляївського районного суду Одеської області та вимоги Банку щодо врегулювання кредитної заборгованості, Банк звернувся до суду з зазначеним позовом за захистом своїх порушених прав, так як станом на дату розрахунку заборгованості, а саме станом на 19.03.2019 року заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором не погашена та складає 79 788 доларів США 13 центів, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 2 164 802 грн. 76 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розміром - 4 498 доларів США 86 центів,яка в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 122 062 грн. 57 коп.,в тому числі прострочена заборгованість за кредитом становить 4 498 доларів США 86 центів,яка в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 122 062 грн. 57 коп.; заборгованість за відсотками у розмірі - 8 986 доларів США 28 центів,яка в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 243 814 грн. 76 коп.,в тому числі прострочена заборгованість за відсотками становить 8 866 доларів США 84 центи,яка в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 240 574 грн. 13 коп.; розрахована пеня у розмірі - 1 798 925 грн. 43 коп.

Під час розгляду справи судом було замінено акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на акціонерне товариство «Оксі Банк», яке згодом було замінено на товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшн» (далі ТОВ «Інвестмент Корпорейшн», а також замінений неналежний відповідач ОСОБА_2 на належного відповідача ОСОБА_1 .

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2022 року у задоволені позову ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованостівідмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне дослідження обставин справи, порушення норм матеріальногоправа.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянтзазначає, щовисновки суду про те, що земельна ділянка не може бути визнана іпотекою Банку та на неї не може бути звернуто стягнення є помилковими, оскільки договір іпотеки на житловий будинок був укладений 01 серпня 2006 року, а право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 було зареєстровано 21 липня 2008 року, в договорі іпотеки відсутній детальний опис земельної ділянки, однак в подальшому ОСОБА_1 належним чином зареєстрував за собою право власності на належну йому земельну ділянку та право власності на неї автоматично поширилось і на іпотеку.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Учасники справи про призначене судове засідання на 26 жовтня 2022 року були сповіщені належним чином у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 38-43 т. 2).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 21.07.2006 року міжакціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 був укладенийкредитний договір №014/0037/82/60812, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом: 10 000 доларів США,а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту до 21.07.2009 року,а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,00% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором (а.с. 10-13, 78-81 т. 1).

01.08.2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 був укладенийдоговір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А. зареєстрований в реєстрі за №2-2024. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 та складається з одного житлового кам`яного будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею 33,80 кв.м., загальною площею 72,50 кв.м. та надвірних споруд, літера «Б» - погріб, І-цистерна, 1-огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 0,06 гектарів, що належить Усатівській сільській Раді Біляївського району Одеської області (державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався), який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області 16 лютого 1994 року за реєстровий №1-457, зареєстрованого в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в місті Біляївка 31.07.2006 року, реєстраційний номер: 15561714, номер запису: 618 в книзі: 108-ж-15 (а.с. 14-17, 82-85 т. 1).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/0037/82/60812 від 21.07.2006 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед банком становить 79 788, 13 доларів США або 2 164 802,76 грн. (а.с.8-9, 76-77 т. 1).

Договір іпотеки, укладений 01.08.2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 , який є майновим поручителем, був зареєстрований у Державному реєстрі іпотек, що підтверджується витягом з нього (а.с. 18, зв.б., а.с. 86 т. 1).

До нерухомого майна, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , застосоване обтяження на підставі договору іпотеки від 01.08.2006 року (а.с. 19, 87 т. 1).

Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 31.07.2006 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування. В примітках зазначено, що земельна ділянка, площею 0,06 га належить Усатівській сільській раді Біляївського району Одеської області (а.с. 20, 88 т. 1).

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.08.2009 року позовні вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» - 77 204 грн. 02 коп., судовий збір у розмірі 772 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 250 грн., а всього 78226,02 грн. (а.с. 21-22, 89-90 т. 1).

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2012 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, звернуто стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним 01.08.2006 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а саме: житловий будинок під АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною, що буде визначена в експертному звіті суб`єкта оціночної діяльності, в рахунок погашення боргу за кредитним договором №014/0037/82/60812 від 21.07.2006 року в розмірі 34 323 доларів США 14 центів, що за курсом НБУ (1 дол. США дорівнює 7,9733) складає 273 668 грн. 69 коп., суму державного мита у розмірі 1700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн. 00 коп. (а.с. 23-24, 91-92 т. 1).

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. від 06.12.2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1831/11, виданого 17.02.2012 року, на підставі заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2012 року (а.с. 25-26, 93-94 т. 1).

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16.07.2018 року, обтяження відносно земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0408, площею 0,0831 га відсутні (а.с. 27, 95 т. 1).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0408, загальною площею 0,0831 га. накладено арешт, на підставі ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 21.02.2012 року, у справі №1506/690/2012 (а.с. 28, 96 т. 1).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07.09.2018 року у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Притуляка В.М. про встановлення або заміну способу або порядку виконання рішення відмовлено (а.с. 29-30 зв.б., 97-98 т. 1).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. від 29.11.2018 року виконавчий документ №2-1831/11, виданий 17.02.2012 року було повернуто на адресу стягувача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 31-32, 99-100 т. 1).

Згідно висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «ІКБ «Тріада» від 04.03.2019 року, вартість земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:001:0408, площею 0.0831 га. становить 216 201 грн. (а.с. 33-34, 101-102 т. 1).

29.03.2019 року АТ «Раййфазен Банк Аваль» були сплачені грошові кошти у сумі 4000 грн. на рахунок ТОВ «ІКБ «Тріада» за незалежну експертну оцінку майна (а.с. 35, 103 т. 1).

22.03.2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслало ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору, зі змісту якої вбачається, що банк вимагає протягом не більш ніж 30 календарних днів з дати відправлення цієї вимоги здійснити погашення заборгованості, що також підтверджується списком поштових відправлень рекомендованим листом (а.с. 36-37, 104-105 т. 1).

ОСОБА_2 , станом на 2005-2006 роки був фізичною особою-підприємцем, що підтверджується довідкою про взяття на облік від 22.12.2005 року № 1581, дозволом на торгівлю, послуги № 74 від 10.04.2006 року (дійсний до 10.04.2007 року), свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серії В00 (а.с. 39-40 т. 1).

26.03.2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги до позичальника, в тому числі за кредитним договором № 014/0037/82/60812 від 21.07.2006 року (а.с. 161-163 т. 1).

26.03.2021 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, згідно з умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги до позичальника, в тому числі за договором іпотеки від 01.08.2006 року (а.с. 165-166 т. 1).

26.03.2021 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги до позичальника, в тому числі за кредитним договором № 014/0037/82/60812 від 21.07.2006 року (а.с. 190-194, 199-203 т. 1).

26.03.2021 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, згідно з умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги до позичальника, в тому числі за договором іпотеки від 01.08.2006 року (а.с. 195-196, 204-205 т. 1).

Відмовляючи у задоволені позову ТОВ «Інвестмент Корпорейшн» про захист порушеного права шляхом визнання майна іпотекою Банку та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» Конституційний Суд України зазначив, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України « Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. 39 Закону України «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки від 01.08.2006 року, укладеного між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 іпотекодержатель має право у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах.

Пунктом 1.2. договору іпотеки передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 та складається з одного житлового кам`яного будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею 33,80 кв.м., загальною площею 72,50 кв.м. та надвірних споруд, літера «Б» - погріб, І-цистерна, 1-огорожа, розташований на земельній ділянці площею 0,06 гектарів, що належить Усатівській сільській Раді Біляївського району Одеської області (державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався), який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області 16 лютого 1994 року зареєстрований за №1-457, зареєстрованого в комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в місті Біляївка 31.07.2006 року, реєстраційний номер:15561714, номер запису: 618 в низі: 108-ж-15.

Відповідно до п.3.1.4. договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем або боржником зобов`язань за цим або за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Згідно п.5.2 договору іпотеки, іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобов`язання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, який зазначено у кредитному договорі, якщо у момент настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, комісійної винагороди, сум неустойки (пені, штрафних санкцій).

Згідно п. 5.4. договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється зокрема за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЗК України у заставу можуть передаватися земельні ділянки державної, комунальної та приватної власності, якщо інше не встановлено законом, а також права на них - право оренди земельної ділянки, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), якщо інше не передбачено законом.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Пунктом 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі, якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Частиною 16 ст. 120 ЗК України передбачено, що предметом правочину, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва або частку у праві спільної власності на такий об`єкт), який розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), що перебуває у власності відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, повинна бути також така земельна ділянка (або частка у праві спільної власності на неї). Істотною умовою договору, який передбачає такий перехід права власності, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача до набувача такого об`єкта (частки у праві спільної власності на неї).

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про іпотеку», якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов`язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

Вищезазначена норма передбачає передачу в іпотеку разом з нерухомістю і земельної ділянки, на якій остання розташована, проте дану норму не можна тлумачити як передачу такої ділянки в іпотеку автоматично.

На думку суду, у випадку передачі в іпотеку житлового будинку необхідною є вказівка на ідентифікуючі ознаки земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування предмету іпотеки, зокрема її кадастровий номер, цільове призначення.

Тобто, звернення стягнення на земельну ділянку, в контексті відповідних положень ст. 6 Закону України «Про іпотеку» в даному випадку було б можливим за умови, що у іпотечному договорі вказано детальний опис земельної ділянки на якій знаходиться предмет іпотеки і яка перебуває у власності чи оренді (користуванні) іпотекодавця.

Разом з тим, з аналізу ст. 6 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов`язані між собою, а отже, іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватись і на земельну ділянку, на якій вона розташована, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об`єкт (або будівля, або забудована земельна ділянка).

Іпотекою забезпечуються виключно реальні зобов`язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності

Зазначене підтверджене Верховним Судом України в ухвалі від 08.12.2010 р. у справі №6-50440св10.

Однак, з урахуванням наведених положень ст. 133 ЗК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку», вказане правило може бути застосоване лише у тих випадках, коли земельна ділянка, на якій знаходиться предмет іпотеки на час укладення договору іпотеки перебуває у власності (користуванні) іпотекодавця і це право власності (користування) є оформлене належним чином.

З договору іпотеки вбачається, що на момент його укладення земельна ділянка під предметом іпотеки була неприватизована іпотекодавцем, а отже відповідно до закону останній не володів усіма необхідними правомочностями для розпорядження нею.

Положення ст. 5 Закону України «Про іпотеку» дозволяють визнати предметом іпотеки майно, яке не належить іпотекодавцю на момент укладення договору, однак із достовірною ймовірністю буде належати йому у майбутньому.

Разом з тим, стаття 18 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 01.08.2006 року - дата укладення договору іпотеки) визначає істотні умови іпотечного договору, однією з яких є опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані. При іпотеці земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно положень ст.120 ЗК України договір, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, має містити таку істотну умову, як кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із набуттям права власності на ці об`єкти.

Тому, передача будь-якої земельної ділянки у іпотеку, як власне і задоволення даного позову, можливе лише у тому випадку коли з Договору іпотеки суд мав би можливість ідентифікувати спірну земельну ділянку.

Дослідивши договір іпотеки від 01.08.2006 року на предмет його відповідності істотним умовам, встановлених законодавством, чинним на час його укладення, суд дійшов вірного висновку про відсутність у ньому такої істотної умови, як зазначення цільового призначення земельної ділянки, яка має бути передана у іпотеку та кадастровий номер.

Задоволення вимоги про звернення стягнення земельної ділянки невідомого призначення, належності, на підставі самих лише відомостей щодо місця її розташування та площі є неможливим, оскільки суперечитиме усім наведеним вище нормам законодавства.

Також суд вірно зазначив про те, що договір іпотеки не містить умови щодо необхідності обов`язкової передачі земельної ділянки іпотекодержателю, після оформлення права власності на неї ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2012 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, звернуто стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеним 01.08.2006 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , а саме: житловий будинок під АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 .

Оскільки, рішенням суду від 23.01.2012 року було встановлено, що предметом іпотечного договору є саме житловий будинок під АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , приймаючи до уваги те, що земельна ділянка, площею 0,0831 га не була предметом іпотеки, договір іпотеки не містить детального опису земельної ділянки, на яку в майбутньому може бути звернуто стягнення, та сам договір іпотеки не містить умови щодо обов`язкової передачі спірної земельної ділянки іпотекодержателю після оформлення права власності боржником на неї, висновки суду про те, що спірна земельна ділянка не може бути визнана іпотекою Банку та на неї не може бути звернуто стягнення відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З урахуванням викладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права,оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» про те, що висновки суду про те, що земельна ділянка не може бути визнана іпотекою Банку та на неї не може бути звернуто стягнення є помилковими, оскільки договір іпотеки на житловий будинок був укладений 01 серпня 2006 року, а право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 було зареєстровано 21 липня 2008 року, в договорі іпотеки відсутній детальний опис земельної ділянки, однак в подальшому ОСОБА_1 належним чином зареєстрував за собою право власності на належну йому земельну ділянку та право власності на неї автоматично поширилось і на іпотеку, колегія суддів вважає безпідставними, оскількиу відповідності до вимог закону земельна ділянка, площею 0,0831 га, яка не була предметом іпотеки, та не належала іпотекодателю на момент укладання договору іпотеки на будинок, також договір іпотеки не містить детального опису земельної ділянки, на яку в майбутньому може бути звернуто стягнення, та сам договір іпотеки не містить умови щодо обов`язкової передачі спірної земельної ділянки іпотекодержателю після оформлення права власності боржником на неїне може бути визнана іпотекою Банку та на неї не може бути звернуто стягнення.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшен» залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення..

Повний текст судового рішення складений 07 листопада 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда