Провадження № 22-ц/801/1737/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 рокуСправа № 761/27819/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Сичуком М.М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та уточнюючи позовні вимоги, просила стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 321 200, 00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 19.04.2018 між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики №19/04/18-1, відповідно до якого відповідачу було передано у власність грошові кошти в розмірі 668075, 57 грн, що еквівалентно 25550 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язувалася повернути в строк до 19.10.2018.

Однак у встановлений договором позики строк відповідач борг не повертає, чим порушує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики № 19/04/18-1 від 19 квітня 2018 року у розмірі 321200,00 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2021 поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.03.2020 .

ОСОБА_3 проперегляд заочного рішення від 12.03.2020 задоволено. Скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12.03.2020 у цивільній справі № 761/27819/19 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2021 дану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області.

Відповідач ОСОБА_2 на позовну заяву подала відзив, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у позові. При цьому відповідач вказувала на те, що відповідно до п. 1 договору позики № 19/04/18-1 від 19.04.2018 позивач передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 668075,57 грн. Відповідно до ціни позову та розрахунку суми, яка стягується позивач вказує про борг у розмірі 321200,00 грн., однак при цьому не вказує підстави нарахування боргу у розмірі 321200,00 грн. Позивачем не надано жодних документів чи інших доказів, обґрунтованих пояснень щодо зарахування оплати відповідача за договором позики внаслідок продажу транспортного засобу, що належало відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію. Позивачем не вказано чи було враховано суму реалізації транспортного засобу при розрахунку суму заборгованості. Вищезазначений транспортний засіб передано відповідачем позивачу у якості виконання забезпечення договору позики. Відповідно до п. 12 договору позики додатковим забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за договором позики є підписана генеральна довіреність і з правом продажу транспортного засобу марки BMW. Повіреними за цією довіреністю є працівники компанії «Каштан 2000», в яких відповідач брала кошти в позику. Працівниками компанії «Каштан 2000» в якості повернення боргу за вищезазначеним договором позики було вилучено у відповідача транспортний засіб марки. Однак, позивач зловживаючи своїм правом, про дану обставину, суд не повідомила, не вказала про факт отримання від відповідача даного транспортного засобу.

Відповіді на відзив на позовну заяву позивач не подав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги в основному зводяться до обставин викладених у позові, яким суд першої інстанції переглядаючи заочне рішення на переконання позивача не дав належної правової оцінки.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд, вирішуючи спір ,не взяв до уваги, що у відповідача була наявна заборгованість зі сплати основного боргу та неустойки, не прийнято до уваги, що відповідачем неодноразово допускалися прострочення зі сплати щомісячних платежів. В свою чергу відповідач добровільно видала довіреність на реалізацію автомобіля та жодного разу не цікавилась, щодо ходу продажу майна, ціни продажу, та ніяких заперечень щодо встановлення експертної оцінки автомобіля при продажі рухомого майна.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася.

Представник відповідача був належним чином повідомлений про час розгляду справи, за його клопотанням судове засідання призначено було в режимі відеоконференції. Однак в ході розгляду справи зв`язок перервався, про що було повідомлено судом учасникам справи. В наслідок чого суд продовжив розгляд справ в загальному порядку.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістомст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що 19.04.2018 між сторонами укладено Договір позики №19/04/18-1 (Т.1 а.с. 6-8).

Відповідно до п. 1 Договору позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти в сумі 668075,57 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 25550,00 доларів США, в свою чергу, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати 25550,00 доларів США, за курсом НБУ на дату здійснення платежу не пізніше ніж через 6 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 19 жовтня 2018 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною.

Сума позики встановлена до п. 1 даного договору отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Згідно п. 5 договору позики, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, відповідно до Графіка повернення позичальником грошових коштів:- 52295,54 грн., еквівалент 2000,00 доларів США - до 19 травня 2018 року включно;- 50988,15 грн., еквівалент 1950,00 доларів США - до 19 червня 2018 року;- 23532,99 грн., еквівалент 900,00 доларів США - до 19 липня 2018 року;- 23532,99 грн., еквівалент 900,00 доларів США - до 19 серпня 2018 року;- 23532,99 грн., еквівалент 900,00 доларів США - до 19 вересня 2018 року- 494192,89 грн., еквівалент 18900,00 доларів США - до 19 жовтня 2018 року.

19.04.2018 ОСОБА_2 власноручно складено боргову розписку, в якій вона зазначила про отримання від позивача в борг суми грошових коштів у розмірі 668075,57 грн., які відповідач зобов`язувалась повернути до 19.10.2018 (Т.1 а.с. 9).

Дана обставина сторонами не оспорюється.

Відповідно до п. 11, 12 договору позики № 19/04/18-1 від 19.04.2018 з метою забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за цим договором, в тому числі, щодо повернення суми позики, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає договір застави транспортного засобу. У випадку невиконання позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий позикодавцем до стягнення. Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за договором позики є передача в заставу рухомого майна: автомобіль марки BMW, модель 520І, шасі № НОМЕР_1 , 2016 року випуску, тип загальний легковий седан, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_2 та належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 04.03.2017 року, Центр 3243. Додатковим забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором є підписана генеральна довіреність від 19.04.2018 року, посвідчена приватним нотаріусом Євтушок І.О. та зареєстрована в реєстрі № 370.

Згідно дублікату довіреності від 19.04.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 бути її представником з питань розпорядження належним її на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 04.03.2017 року, Центр 3243 автомобілем марки BMW, модель 520І, шасі № НОМЕР_1 , 2016 року випуску, тип загальний легковий седан, колір білий, державний номерний знак НОМЕР_2 , перша реєстрація 26.10.2016 року. ОСОБА_7 , приватним нотаріусом КМНО цей дублікат довіреності виданий ОСОБА_2 замість втраченої. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Євтушок І.О. та зареєстрована в реєстрі № 370 (Т.1 а.с. 148-149).

На адвокатський запит від 17.09.2021 року від РСЦ ГСЦ в Дніпропетровській області отримано інформацію, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб BMW, державний номерний знак НОМЕР_2 перереєстровано 30.05.2019 року на іншу особу, на підставі договору купівлі продажу ТЗ укладеного у СГ № 6546/19/005875 від 28.05.2019 року. Згідно даного договору вартість реалізованого автомобіля склала 737120,00 грн. (Т.1 а.с. 160-161).

Відповідно до розрахунку суми боргу, яка стягується або оспорюється (на виконання п. 3 ч. 3 с. 175 ЦПК України) сума боргу, період прострочення зобов`язання: з 20.10.2018 до 10.07.2019 (264 дні), сума заборгованості: 321200,00 грн. (Т.1 а.с. 5).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивач не довів належними і допустимими доказами порушення його прав відповідачем, не довів обов`язку ОСОБА_2 повернення коштів в сумі 321200,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права із правильним застосуванням правових висновків.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідно до Договору позики №19/04/18-1 від 19.04.2018 відповідачу передано у власність грошові кошти у сумі 668 075,57 грн., які ОСОБА_2 зобов`язувалася повернути в строк до 19.10.2018. В свою чергу, позивач посилається на наданий розрахунок суми боргу, за період прострочення зобов`язання з 20.10.2018 до 10.07.2019 (264 дні).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ціни позову та розрахунку суми, яка стягується позивач просить стягнути борг в розмірі 321 200,00 грн, при цьому позивачем не вказано підстави нарахування боргу саме у вказаному розмірі.

Водночас, в позовній заяві не зазначено, на якій правовій підставі та відповідно до якого пункту договору підлягає стягненню дана сума, жодним чином не обґрунтовано її розмір.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в якості повернення боргу за Договором позики вилучено у відповідача транспортний засіб BMW, який належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та який був передано позивачу у якості забезпечення Договору позики.

27.09.2021 відповідачем отримано інформацію, що транспортний засіб BMW, перереєстровано 30.05.2019 на іншу особу, на підставі договору купівлі продажу від 28.05.2019. Згідно даного договору вартість реалізованого автомобіля склала 737120,00 грн.

Так, даний автомобіль було продано відповідачем, при цьому позивачем, при обгрунтуванні позовних вимог не вказано, чи була врахована сума за реалізований транспортний засіб у розмірі 737120,00 грн. в розрахунок заборгованості. В апеляційній скарзі представник позивача вказує, що автомобіль було продано за 660000 гривень, однак дані доводи Вінницьким апеляційним судом до уваги не приймаються, адже дана обставина суперечить наявним матеріалам справи , в яких міститься інформація щодо ціни проданого автомобіля позивача , яка складає 737120 гривень.

Не міг пояснити цю обставину представник позивача і в ході розгляду справи в апеляційній інстанції. Пояснити , яку саме суму від продаж автомобіля отримала позивач , представник позивача також пояснити не зміг. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що зменшення розміру неустойки і остаточного розміру боргу відбувалось за взаємною згодою сторін в усному порядку.

ОСОБА_1 не надано суду першої інстанції при зверненні до суду з позовом жодних обґрунтованих , вмотивованих розрахунків суми боргу, яку вона просить стягнути з відповідача.

Позовні вимоги також не були доведені позивачем після скасування судом заочного рішення і призначення справи до розгляду в Вінницькому міському суду Вінницької області, не подано відповіді на відзив на позовну заяву . В ході розгляду справи представник позивача усно повідомив, що сторони у відповідності до п.10 договору дійшли згоди про зменшення неустойки з 1% до 0,5 % , також позивачем враховано вартість реалізованого автомобіля, тому сума заборгованості складає 321200 гривень. Однак відповідних розрахунків, як того вимагає ЦПК України позивач не надав.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції вірно зробив висновок про недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для стягнення з відповідача коштів в сумі 321200,00 грн.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на правову підставу своїх вимог.

Однак, позивачем в супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено ті обставини, на які посилається в позовній заяві, як на підставу для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність обставини , якими позивач обґрунтовував позовні вимоги та відсутність правових підстав для стягнення коштів в сумі 321200,00 грн.

З таким висновком погоджується Вінницький апеляційний суд.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 29.08.2018 між

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що за домовленістю сторін та задля зменшення меншого фінансового навантаження після продажу автомобіля за 6660000 грн сума боргу була зменшена з 418942,05 грн до 321200,00 грн з врахуванням процентної ставки неустойки , яка була зменшена з 1% до 0,5% і складала 410866,48 грн, про що надав письмовий розрахунок.

Вінницький апеляційний суд не приймає до уваги наданий розрахунок, оскільки він не був предметом розгляду в суді першої інстанції. І доказів неможливості його подання в суд першої інстанції апеляційна скарга не містить. Водночас саме на позивача покладено обов`язок доказування обставин, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги та подання всіх наявних у неї доказів у строки, встановлені статтею 83 ЦПК України.

Не містить апеляційна скарга і доказів, які б спростовували правильні висновки суду першої інстанції.

Не містить апеляційна скарги також належних доказів на підтвердження існування боргу у відповідача перед позивачем.

Інші доводи скаржника щодо того, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, не впливають на правильність оскаржуваного рішення, оскільки докази, на які посилається в апеляційній скарзі позивач були предметом дослідження у суді, на підставі яких суд зробив правильний висновок, з якими погоджується апеляційний суд.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2022 року.

Головуючий М. М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало