Провадження № 22-ц/811/4273/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

при секретарі Ждан К.О.

з участю представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2021 року у справі за скаргою адвоката Беня Богдана Зіновійовича в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Личаківський ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

25 жовтня 2021 року адвокат Бень Богдан Зіновійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа: Личаківський ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В обгрунтування скарги зазначив, що на виконанні у Личаківському ВДВС перебуває виконавчий лист №2-3695, який виданий 01.06.2011 року. У зв`язку з відсутністю майна виконавче провадження було завершено. Однак при завершенні виконавчих проваджень не були зняті накладені обтяження та арешти, що створює щоденний дискомфорт ОСОБА_1 у повсякденному житті: він не може відкрити картковий рахунок для онлайн-оплати комунальних послуг, оформити будь-які правочини в нотаріуса тощо. ОСОБА_1 01.10.2021 року звернувся до Личаківського ВДВС щодо отримання інформації про наявність відкритих виконавчих проваджень та у випадку відсутності таких просив зняти всі арешти. Листом №В-3 від 12.10.2021 року начальник Личаківського ВДВС повідомив, що всі старі виконавчі провадження повернені стягувачеві, на даний час виконавчі провадження, де стороною є ОСОБА_1 у відділі на виконанні не перебувають, однак чинний Закон України «Про виконавче провадження» не передбачав зняття арештів при завершенні у даному випадку. У зв`язку з наведеним просить: визнати незаконною бездіяльність, а саме: відмову Личаківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 12.10.2021 року щодо не зняття арештів та не припинення обтяжень і виключення записів про обтяження (накладення арешту) у межах виконавчих проваджень №3105108, 49484311, 60247214 щодо майна ОСОБА_1 незаконною; зобов`язати Личаківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) скасувати арешти щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , накладених у межах виконавчих проваджень №3105108, 49484311, 60247214 шляхом припинення обтяження та виключення записів про обтяження (накладення арешту) щодо майна ОСОБА_1 .

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2021 року у задоволенні скарги адвоката Беня Богдана Зіновійовича в інтересах ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Личаківський ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (місце знаходження: 79058, м.Львів, пр.Чорновола, 39) на бездіяльність державного виконавця та скасування арешту, відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку 30 листопада 2021 року оскаржив ОСОБА_3 представник ОСОБА_1 .

Вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою. В апеляційній скарзі скаржник не погоджується з тим, що арешт щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений у межах виконавчих проваджень №3105108, 49484311, 60247214 не зняті при відсутності відкритих виконавчих проваджень. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при завершенні виконавчих проваджень не були зняті накладені обтяження та арешти, що створює щоденний дискомфорт ОСОБА_1 у повсякденному житті:він не може відкритим картковий рахунок для онлайн-оплати комунальних послуг, оформити будь-які правочини в нотаріуса. В умовах карантину це ускладнює вирішення побутових питань, зумовлює необхідність додаткового контакту з великою кількістю людей, що має наслідком зараження корона вірусом.

Вважає, що незняття органом державної виконавчої служби арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна.

Просить ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2021 року скасувати та задоволити скаргу на бездіяльність державного виконавця.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з тих підстав, що вимога скарги в частині визнати незаконною бездіяльність, а саме відмову Личаківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 12.10.2021 року щодо не зняття арештів та не припинення обтяжень і виключення записів про обтяження (накладення арешту) у межах виконавчих проваджень №3105108,49484311,60247214 щодо майна ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає, у зв`язку з тим, що законодавством не передбачено право (обов`язок) державного виконавця зняти арешт, або скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення у разі винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав письмової заяви стягувача; відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги в частині зобов`язати Личаківський ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) скасувати арешти щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , накладених в межах виконавчих проваджень №3105108, 49484311, 60247214 шляхом припинення обтяження та виключення записів про обтяження (накладення арешту) щодо майна ОСОБА_1 , оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що арешт накладено з порушенням вимог діючого законодавства і подальша дія такого суперечить Закону.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/57289789), рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.12.2010 року по справі №2-3695/10, задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк». Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № BL 3127 від 16.04.2008 р в розмірі 151 611,19 доларів США, що еквівалентно 1 213 071,45 ( один мільйон двісті тринадцять тисяч сімдесят одну) гривню, 45 копійок та 1820 (тисячу вісімсот двадцять) гривень судових витрат.

01.06.2011 року Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №2-3695 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № BL 3127 від 16.04.2008 р в розмірі 151 611,19 доларів США, що еквівалентно 1 213 071,45 ( один мільйон двісті тринадцять тисяч сімдесят одну) гривню, 45 копійок та 1820 (тисячу вісімсот двадцять) гривень судових витрат.

06.02.2012 року головним державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3695/10, виданого 01.06.2011 року Личаківським районним судом м. Львова, ВП №31059108.

15.02.2012 року головним державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 в межах суми звернення стягнення: 1214891,45 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 .

27.08.2012 року головним державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з не виявленням майна зареєстрованого за боржником та відсутністю такого за місцем його реєстрації. Питання щодо скасування арешту майна та оголошення заборони на його відчуження не вирішувалось.

26.11.2015 року головним державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3695/10, виданого 01.06.2011 року Личаківським районним судом м. Львова, ВП №49484311.

30.11.2015 року головним державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ на підставі п.1ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з надходженням заяви стягувача від 30.11.2015 року про повернення виконавчого документа без виконання. Питання щодо скасування арешту майна та оголошення заборони на його відчуження не вирішувалось.

Окрім цього, як встановлено ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.11.2019 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/85966216), виконавчий лист №2-3695/10 також перебував на виконанні в період 2017 року та такий постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.03.2017 року ВП № 52562580 у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу.

08.10.2019 року державним виконавцем Личаківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3695/10, виданого 01.06.2011 року Личаківським районним судом м. Львова, ВП №60247214.

29.05.2020 року старшим державним виконавцем Личаківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Питання щодо скасування арешту майна та оголошення заборони на його відчуження не вирішувалось.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Звертаючись із заявою до державної виконавчої служби, боржник вказував, що у зв`язку із відсутністю відкритих виконавчих проваджень в Личаківському відділі ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) наявні підстави для скасування арештів та обтяжень.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV або частиною другою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

У зазначених статтях не передбачено обов`язку державного виконавця у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, зняти арешт, накладений на майно боржника в ході здійснення виконавчих дій. Крім того, матеріалами справи встановлено, що рішення суду не є виконаним.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, державний виконавець не виносив постанови про закінчення виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визнання незаконною бездіяльності державного виконавця, оскільки державний виконавець уповноважений на зняття арешту, накладеного з метою виконання виконавчих документів лише у випадку закінчення виконавчого провадження або у випадку повернення виконавчого документу до суду, який його видав, з врахуванням тієї обставини, що у даній справі державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, постанова про закінчення виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документу до суду, який його видав, державним виконавцем не виносилася, а відтак у виконавця були відсутні підстави для припинення обтяжень чи зняття накладеного арешту, що свідчить про відсутність підстав для визнання неправомірними дій державного виконавця щодо не зняття арешту з майна боржника.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно виходив з того, що арешт з майна боржника не може бути знятий судом в межах скарги на дії державного виконавця, і обґрунтовано відмовив в заявленій вимозі.

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не містять аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели б до неправильного вирішення справи.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2021 року - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк