Справа № 128/199/21
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2022 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростування інформації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та зобов`язання спростування інформації, мотивуючи позовні вимоги тим, що 23 жовтня 2020 року об 19 год. 47 хв. на відкритій публічній сторінці в соціальній мережі Facebook на сторінці ОСОБА_3 розмістив публікацію для невизначеного кола осіб (пост) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначені фактичні дані, що не відповідають дійсності, а саме (мовою оригіналу): «За численими звонками мешканців с. Ксаверівка та с. Лисогора які уважно читають газети але немають доступу до ОСОБА_4 та Фейсбук прошуть це опублікувати! ОСОБА_5 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані! А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!».

Інформація, яка поширена відповідачем в частині висловлювань « ОСОБА_5 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!» містять інформацію, яка є недостовірною, порушує особисті немайнові права позивача, шкодить його діловій репутації.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 об 19 год. 47 хв. в соціальній мережі Facebook на сторінці ОСОБА_3 в групі «Що там у Дашківціях? (Літинський район)» також опубліковано наступну інформацію: «За численими звонками мешканців с. Ксаверівка та с. Лисогора які уважно читають газети але немають доступу до ОСОБА_4 та Фейсбук прошуть це опублікувати! ОСОБА_5 ти брехун тому що до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані! А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_10 ».

В тексті опублікованого матеріалу, як на сторінці ОСОБА_11 , так і у групі Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_3 ) згадується прізвище ОСОБА_5 .

Крім того, до публікації додано скрін із газети «Подільська зоря», зі змісту публікації якої вбачається, що в ній висвітлюється діяльність депутата Вінницької районної ради ОСОБА_1 .

На переконання позивача, вказана інформація, що поширена для широкого загалу відповідачем ОСОБА_2 безпосередньо стосується позивача ОСОБА_1 , містить інформацію, яка є недостовірною, виражена в образливій формі та порушує особисті немайнові права позивача, шкодить його честі, гідності, та діловій репутації виходячи з нижче наведеного.

Поширена інформація за змістом є майже ідентичною, однак містить на сторінці ОСОБА_11 , у групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » образливі вирази на адресу позивача.

Так, інформація, яка поширена відповідачем в частині висловлювань « ОСОБА_5 ти брехун тому що до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_10 » містять інформацію, яка є недостовірною, виражена в образливій формі, і як наслідок порушує особисті немайнові права позивача, шкодить його діловій репутації.

Разом із тим, зазначена публікація на вимогу позивача по справі ОСОБА_1 до адміністратора групи «Що там у Дашківцях? (Літинський район)» в соціальній мережі «Фейсбук» («Facebook») була видалена, як така, що містить образливі висловлювання в адресу позивача, при цьому було здійснено скрін з публікації.

Висловлювання відповідача, наведені 23 жовтня 2020 року на відкритій публічній сторінці в соціальній мережі «Facebook» «За численими звонками мешканців с. Ксаверівка та с. Лисогора які уважно читають газети але немають доступу до ОСОБА_4 та Фейсбук прошуть це опублікувати! ОСОБА_5 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані», є фактичними твердженнями, оскільки вказують не те, що позивач ОСОБА_1 не сприяв у будівництві газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 .

В свою чергу поширена відповідачем в соціальній мережі Facebook, у групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в частині висловлювання « ОСОБА_5 ти брехун тому що до газопроводу в селі Ксаверівка та Лисогора ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані» подана у вигляді фактичного твердження, адже подана у ствердній формі, з наявністю елементів образ, із застосуванням іменника « ОСОБА_10 ».

Слово «БРЕХУН» відповідно до Тлумачення із "Словника української мови це - людина, яка завжди говорить неправду.

Згідно з науковим визначенням, факт - це подія, що звершилася, те, що дійсно сталося, те, що відповідає істині. Існування фактів може бути доведено, на відміну від оціночних суджень, правдивість яких не доводиться.

Так, будівництво газопроводу в с.Ксаверівка та с.Лисогора відбувалось у 2004-2005 роках, при цьому відповідачу достеменно відомо, що позивач по справі неодноразово обирався депутатом Вінницької районної ради 4, 5, 6, 7 скликань і представляв інтереси виборчого округу, в який входили населені пункти с.Ксаверівка та с.Лисогора.

В силу депутатських повноважень, позивач по справі ОСОБА_1 під час здійснення будівництва газопроводу до сіл Ксаверівка та с.Лисогора у 2004-2005 роках проводив активну роботу шляхом направлення депутатських звернень до керівництва Вінницької районної ради та Вінницької райдержадміністрації щодо виконання проектно-кошторисної документації, виділення коштів на будівництво газопроводу.

Так, листом від 26.11.2020 року №01/630 КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» на адвокатський запит №37 від 25.11.2020 АБ «Бориса Саюка» надано відповідь про те, що «За ініціативи та підтримки депутата Вінницької районної ради ОСОБА_1 по Вінницькому району в 2005 році мешканцям с.Ксаверівка для будівництва газових мереж Фондом було надано кредитних ресурсів на суму 8,0 тис.грн, що дало змогу ввести в експлуатацію 10,6 км. Мереж. Мешканцям с.Лисогора в 2005 році було надано 35,4 тис. грн, та введено в експлуатацію 4,2 км. мереж».

Крім того, відношення позивача до будівництва газопроводу до сіл Ксаверівка та с.Лисогора також підтверджується публікацією в регіональній газеті «Подільська Зоря» в №4 від 26 січня 2006 року в статті «Бюджет прийнято без дефіциту. Тепер головне його наповнити», в якій зокрема заначено: «А ось під час розгляду питання про направлення вільного залишку коштів загального фонду районного бюджету станом на 01 січня 2006 року виникла дискусія. Зокрема, при вирішенні куди ліпше направити 30 тис. грн. (чи на фінансування весняно-польових робіт, чи на завершення газифікації населених пунктів Ксаверівської територіальної громади) перевагу надали останнім. За це виступали депутати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ін.»

Також, листом від 26.11.2020 Архівний відділ Вінницької райдержадміністрації повідомив, що відповідно до протоколу №15 позачергового засідання обласної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 02.04.2020 - на період карантину зупинено діяльність архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації, тому запит щодо надання запитуваної інформації буде розглянуто по суті, після відновлення роботи архівного відділу.

Разом із тим відповідно до "Словника української мови наведено визначення дієслова «СПРИЯТИ» - Створювати відповідні умови для здійснення, виконання і т. ін. чого-небудь; Подавати допомогу в чому-небудь; Створювати відповідні умови для здійснення, виконання і т. ін. чого-небудь.

Отже, із викладеного вбачається що будівництво газопроводу в с. Ксаверівка та с.Лисогора мало місце у 2004 2005 роках, і є фактом, який відбувся, що підтверджується належними і допустимими доказами. Також підтверджується і причетність позивача ОСОБА_1 до будівництва газопроводу, що доводиться наявністю відповідних звернень до КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву», що до виділення фінансових ресурсів, а також публікацією в регіональній газеті «Подільська Зоря» в №4 від 26 січня 2006 року, які за своїм змістом направленні на вирішення питань з будівництвом газопроводу, і відповідно розцінюються позивачем саме як «сприянням у будівництві газопроводу», а поширена інформація відповідачем не відповідає дійсності та відповідно підлягає до спростування, шляхом визнання її недостовірною.

Висловлювання відповідача, наведені 23 жовтня 2020 року на відкритій публічній сторінці в соціальній мережі «Facebook» в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!» не відповідає дійсності.

Поширена відповідачем в соціальній мережі Facebook, у групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в частині висловлювання «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_10 » містять інформацію, яка є недостовірною, виражена в образливій формі, і як наслідок порушує особисті немайнові права позивача, шкодить його діловій репутації.

Відповідач у формі твердження вказує на те, що позивач разом із ОСОБА_9 роздав участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га. При цьому, відповідач працюючи землевпорядником Якушинецької сільської ради достеменно володіє нормами земельного законодавства та розрізняє повноваження між різними органами, що уповноваженні на прийняття рішень по наданню у власність земельних ділянок.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не наділений відповідними владними повноваженнями щодо розпорядження землями державної чи/або комунальної власності, а тому твердження, які висловленні відповідачем: «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_10 » - є недостовірною інформацією, яка має вкрай негативний характер для позивача, порушує його честь гідність та ділову репутацію.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовною заявою, в якій просить визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка була поширена про ОСОБА_1 в соціальній мережі «Facebоок» ОСОБА_3 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: « ОСОБА_5 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!»; визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яка була поширена про ОСОБА_1 в соціальній мережі «Facebоок» ОСОБА_14 , так і у групі «Facebоок» «Що там у Дашківцях? (Літинський район)», а саме: « ОСОБА_5 ти брехун тому що до газопроводу в селі Ксаверівка та Лисогора ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_10 »; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом опублікування у соціальній мережі «Facebоок» на сторінці ОСОБА_14 (посилання на відповідну веб - сторінку: https://www.facebook.com/profile.php?id= 70161), а також на сторінці групи у «Facebоок» «Що там у Дашківцях? (Літинський район)» (посилання на відповідну веб- сторінку: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) протягом п`яти днів з моменту набрання рішення суду законної сили, її спростування наступного змісту: «Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 січня 2022 року визнано недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформація та факти, поширені мною, які були опубліковані в соціальній мережі «Facebоок» на сторінці ОСОБА_14 та на сторінці групи « ІНФОРМАЦІЯ_3 »; стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

На вказану позовну заяву стороною відповідача надано відзив, в якому відповідач позов не визнає, заперечує щодо його задоволення з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Стаття 10 Європейської Конвенції з прав людини захищає право кожного на свободу вираження поглядів, що включає можливість розголошувати інформацію, яка становить суспільний інтерес. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII), суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому, суспільство також має право на отримання інформації яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо щоб інформація, яка розповсюджується будь ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони обираючи кар`єру публічної особи погодились на таку увагу.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судом фактичних обставин справи.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи. Або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес. (див. рішення у справі "Сюрек проти Туреччини" (N 1) [ВП], заява N 26682/95, п. 61, ECHR 1999-IV).

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" (1986 р.) суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції.(див. рішення у справі "Лінґенс проти Австрії" (Lingens v. Austria) від 8 липня 1986, серія A, N 103, п. 46) (див. рішення у справі "Перна проти Італії" [ВП], заява N 48898/99, п. 40, від 25 липня 2001 року).

За роз`ясненнями, що містяться в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відсутність хоча б однієї із вищевказаних обставин виключає можливість притягнення особи до цивільно-правової відповідальності.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод у рішеннях «Газета «Україна-центр» проти України», «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Європейський суд з прав людини 2 червня 2016 року ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

У зазначеному рішення суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 757/22307/17-ц (провадження № 61-48302св18) від 22 травня 2019 року.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

При цьому межа допустимої критики щодо публічної особи визначається з урахуванням конкретних обставин і може бути ширшою, ніж щодо приватної особи? оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави, та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес. Тому така особа має бути готовим виявляти більшу толерантність до висловлювань засобів масової інформації.

Крім того позивач свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його діяльністю як з боку інших громадян, так й інших авторів. Враховуючи публічний статус позивача та те, що поширена інформація стосувалася діяльності останнього та мала суспільний інтерес, він повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб.

Крім того, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем щодо нього, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно із статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Проте, позивачем не наведено фактів, які б доводили, що поширена інформація мотивована цілеспрямованими діями на приниження ділової репутації позивача.

При цьому доводи позивача про те, що вищевказана інформація порушує особисті немайнові права позивача, шкодить його діловій репутації є безпідставною, оскільки це є власними суб`єктивними сприйняттям інформації позивачем.

Ці твердження позивача не можуть тлумачитися як такі, що містять фактичні дані, а лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.

Отже, особисте сприйняття позивачем зазначених в позові висловлювань, як таких, що порушують особисті немайнові права останнього, шкодять його діловій репутації, не може бути підставою для задоволення позову.

Крім того, твердження позивача про порушення його особистих немайнових прав не підтверджено жодними доказами відповідно до статей 77-78 ЦПК України.

Також слід звернути увагу суду на докази, долучені позивачем до матеріалів справи, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги.

У пункті 18 зазначеної вище Постанови Пленуму вказано, що, згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 12 ЦПК України , саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На підтвердження факту поширення інформації відповідачем, позивач надав лише копії знімків екрану сторінок в мережі Facebook.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Копії знімків екрану із соціальної мережі «Facebook» необхідно розглядати як електронні докази.

Згідно з ч. 1 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частиною 2 ст. 100 ЦПК України зазначений порядок подачі електронних доказів. А тому, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Ст. 43 ЦПК України передбачає, що електронні докази потрібно скріплювати електронним цифровим підписом, а в письмових доказах прописувати позначку «згідно з оригіналом», зазначити дату засвідчення, дані про особу, яка засвідчує, проставити її підпис та печатку.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. При цьому, паперова копія електронного доказу не є письмовим доказом.

Згідно ч. 4, 5 ст. 100 ЦПК України учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Так, позивачем було пред`явлено вимоги про визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача, шкодить його діловій репутації.

Окрім цього зазначено, що перевірити наявність оригіналу публікації є можливим на сторінці ОСОБА_2 за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_5 проте, перевірити та звірити текст публікації шляхом відкриття посилань є неможливим, оскільки при відкритті сторінка недоступна.

Також, позивач зазначає, що публікація яка була розміщена у групі «Що там у Дашківцях? (Літинський район) була видалена, що у свою чергу унеможливлює перевірку оригіналу електронного доказу, що ставить під сумнів текст публікації з засвідченою копією доказу. Окрім того, сторінка яку зазначає позивач, неможливо ідентифікувати та перевірити оригінал електронного доказу.

Відсутність оригіналу електронного доказу тягне за собою негативні наслідки, оскільки неможливо встановити відповідність поданих копій (знімків екрану) оригіналу електронного доказу, тому вважаємо, що такі докази не повинні братися судом до уваги.

Тому необхідно виходити з процесуальних вимог належності і допустимості доказів.

Адже, відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Проте стороною позивача не було подано суду належних та допустимих доказів, так як прості знімки з екрану, на якому відкрито веб-сторінки та роздруківки їх вмісту не є належними та допустимими доказами у даній справі. Тобто сторона позивача не скористалась своїм правом та не виконала свій обов`язок, що полягає у поданні доказів.

Предмет спору на час розгляду справи відсутній, оскільки позивачем зазначено, що одна із публікація відсутня тобто видалена.

За наведених обставин сторона відповідача просить відмовити в позові.

В свою чергу позивачем надано відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якому зазначив про наступне.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву вказує на те, що поширення публікації не доводиться жодними належними, допустимими та достовірними доказами. Разом із тим такі твердження відповідача не відповідають дійсності, виходячи із наступного.

23 жовтня 2020 року об 19 год. 47 хв. на відкритій публічній сторінці в соціальній мережі Facebook на сторінці ОСОБА_3 розмістив публікацію для невизначеного кола осіб (пост) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначені фактичні дані, що не відповідають дійсності, а саме: «За численими звонками мешканців с. Ксаверівка та с. Лисогора які уважно читають газети але немають доступу до ОСОБА_4 та Фейсбук прошуть це опублікувати! ОСОБА_5 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані! А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!».

Факт поширення недостовірної інформації зафіксовано позивачем, шляхом здійснення скріншоту із сторінки в соціальній мережі ОСОБА_15 .

Також відповідачем 23 жовтня 2020 року об 19 год. 47 хв. в соціальній мережі Facebook на сторінці ОСОБА_3 в групі «Що там у Дашківціях? (Літинський район)» також опубліковано наступну інформацію: «За численими звонками мешканців с. Ксаверівка та с. Лисогора які уважно читають газети але немають доступу до ОСОБА_4 та Фейсбук прошуть це опублікувати! ОСОБА_5 ти брехун тому що до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані! А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_10 ».

Факт поширення недостовірної інформації зафіксовано позивачем, шляхом здійснення скріншоту із сторінки в соціальній мережі Facebook в групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що докази, які долученні до позову, а саме: копії знімків екрану із соціальної мережі Facebook, необхідно розглядати як паперові копії електронних доказів.

Частиною 1,2 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 ст.83 ЦПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 1 ст. 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Додані разом із позовною заявою, як доказ поширення недостовірної інформації соціальній мережі Facebook на сторінці ОСОБА_3 , а також соціальній мережі Facebook в групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », скриншоти є відповідно формою фіксування електронного доказу в паперовій формі.

В свою чергу частиною 3 ст.100 ЦПК України встановлено, що Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Беручи до уваги, що публікації, які містять недостовірну інформацію були розміщенні в мережі Інтернет, а саме: в соціальній мережі Facebook на сторінці ОСОБА_3 , а також в групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », скриншоти яких подані позивачем разом і позовною заявою, оформленні з дотриманням ст.100 ЦПК України, паперові копії посвідченні власноручним підписом позивача ОСОБА_1 , за таких умов сторона позивача вважає їх належними та допустимими доказами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не спростовує факту належності відповідачеві ОСОБА_2 сторінки в соціальній мережі Facebook, а також не ставить під сумнів поширення недостовірної інформації негативного характеру відносно позивача ОСОБА_1 .

Відповідач вважає, що позивач прийшов до помилкового висновку, що у спірному тексті висловлено фактичні твердження, а не оціночні судження.

З такими висновками відповідача не можливо погодитися в силу наступного.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року).

Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Частиною другою статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.

Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила.

Висловлювання відповідача наведені 23 жовтня 2020 року на відкритій публічній сторінці в соціальній мережі «Facebook» «За численими звонками мешканців с. Ксаверівка та с. Лисогора які уважно читають газети але немають доступу до ОСОБА_4 та Фейсбук прошуть це опублікувати! ОСОБА_5 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані» є фактичними твердженнями, оскільки вказують не те, що позивач ОСОБА_1 не сприяв у будівництві газопроводу в селі Ксаверівка та Лисогора.

Будівництво газопроводу в с. Ксаверівка та с.Лисогора мало місце у 2004 2005 роках, і є фактом, який відбувся, що підтверджується належними і допустимими доказами. Також підтверджується і причетність позивача ОСОБА_1 до будівництва газопроводу, що доводиться наявністю відповідних звернень до КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву», що до виділення фінансових ресурсів, а також публікацією в регіональній газеті «Подільська Зоря» в №4 від 26 січня 2006 року, які за своїм змістом направленні на вирішення питань з будівництвом газопроводу, і відповідно розцінюються позивачем саме як «сприянням у будівництві газопроводу», а поширена інформація відповідачем не відповідає дійсності та відповідно підлягає до спростування, шляхом визнання її недостовірною.

В свою чергу поширена відповідачем в соціальній мережі Facebook, у групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в частині висловлювання « ОСОБА_5 ти брехун тому що до газопроводу в селі Ксаверівка та Лисогора ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані» подана у вигляді фактичного твердження, адже подана у ствердній формі, з наявністю елементів образ, із застосуванням іменника «Брехун».

Слово «БРЕХУН» відповідно до Тлумачення із "Словника української мови це - людина, яка завжди говорить неправду.

Закон містить застереження, що оціночними судженнями не можуть бути образи. До поняття "образа" в даному випадку можна підійти двояко, оскільки сама по собі фраза може бути образливою для конкретної людини, зачіпати її почуття та гідність, тобто характеризувати ставлення людини до висловленого як образливе. Проте, як образа може виступати фраза, яка висловлена не з метою поширення інформації, а з метою принизити особу, особливо якщо вона висловлена в непристойній формі. Тут не може йти мова про захист права на свободу слова, оскільки у даному випадку захисту підлягатиме честь та гідність, ділова репутація позивача.

Висловлювання відповідача, наведені 23 жовтня 2020 року на відкритій публічній сторінці в соціальній мережі «Facebook» в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!» не відповідає дійсності.

Поширена відповідачем в соціальній мережі Facebook, у групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в частині висловлювання «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_10 » містять інформацію, яка є недостовірною, виражена в образливій формі, і як наслідок порушує особисті немайнові права позивача, шкодить його діловій репутації.

Відповідач у формі твердження вказує на те, що позивач разом із ОСОБА_9 роздав участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га. При цьому, відповідач працюючи землевпорядником Якушинецької сільської ради достеменно володіє нормами земельного законодавства та розрізняє повноваження між різними органами, що уповноваженні на прийняття рішень по наданню у власність земельних ділянок.

За таких обставин, сторона позивача вважає, що відповідачем ОСОБА_2 перевищено допустимі межі критики діяльності позивача ОСОБА_1 , як публічної особи, адже поширено інформацію, що не відповідає дійсності, яка має вкрай негативний характер для позивача, порушує його честь гідність та ділову репутацію.

В судове засідання 01.01.2022 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Саюк Б.О. не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність та у відсутність позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги свого довірителя підтримує та просить їх задоволити.

Будучи присутніми в попередніх судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві та просили їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Грушко Ж.В. в судове засідання 01.11.2022 не з`явилися, попередньо надавши суду спільну заяву, в якій просять справу розглянути в їх відсутність та відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Будучи присутніми в попередніх судових засіданнях відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, додавши, що вирішуючи даний спір необхідно виходити з того, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, хто саме є автором поширеної інформації та власником соціальної мережі «Фейсбук», у якій ця інформація розміщена.

Відповідач ОСОБА_2 також зазначив, що він має лише одну особисту сторінку в соціальній мережі «Фейсбук», з позивачем перебуває в нормальних стосунках; має один єдиний акаунт « ОСОБА_14 ». Він також є учасником групи «Що там у Дашківцях?». З 17.07.2017 він працює у Якушинецькій сільській раді; даної публікації про позивача він не писав. Коли проводилася газифікація с. Ксаверівка, а це приблизно 2004 рік, чи сприяв цьому позивач, він не знає. Цю ситуацію він пояснює тим, що можливо хтось зламав його сторінку, його «підставили» в зв`язку з передвиборчою кампанією.

Також, в попередніх судових засіданнях судом допитувалися свідки.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показав, що є адміністратором групи в соціальній мережі «Фейсбук», знає відповідача, навчалися разом в одній школі. Станом на 23.10.2020 кількість учасників групи 2000 чоловік. На даний час група так і називається: «Що там у Дашківцях?». Група дуже активна, інформація поширюється дуже часто, а під час виборів була теж дуже активна. Інформація поширюється одразу, модерації ніхто не проводив. Інформація від ОСОБА_17 з`явилася 23.10.2020 ввечері; до нього звернувся ОСОБА_1 та попросив видалити цю інформацію, але її вже прочитали приблизно 100 чоловік. Крім нього є ще один адміністратор. Акаунти відрізняються по назві. Опубліковувати інформацію може лише учасник групи; відповідач є одним з її учасників.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що знайомий зі сторонами. Перед виборами до місцевих рад була публікація в соціальній мережі «Фейсбук»; членом виконкому відповідач був з 2015 року, а він тоді працював сільським головою. Він також є користувачем у соціальній мережі «Фейсбук», до виборів, десь в жовтні 2020 року, він побачив публікацію ОСОБА_17 . Також він створив ще й сторінку у ОСОБА_4 і дана інформація також була там. Там було і його прізвище, і йому було образливо і прикро за цю статтю. Земельна ділянка була розташована за межами с. Ксаверівка; за заявами учасників АТО, які приходили до нього, як до сільського голови, ця земля і була їм надана. Це питання розглядалося на виконкомі, земля оформлялася в Держгеокадастрі. Серед осіб, яким була надана земля, ні його родичів, ні родичів позивача немає. На його думку вказана стаття була компрометуючою.

Також, в судовому засіданні в якості свідка був допитаний відповідач ОСОБА_2 , який суду показав, що він зареєстрований в соціальній мережі «Фейсбук», його профіль зазначений як « ОСОБА_18 ». Чи був він учасником групи «Що там у Дашківцях?», він вже не пам`ятає, можливо був. Свого часу він навчався в Дашківській школі і закінчив її в 1995 році. Коли і при яких обставинах познайомився з позивачем, вже не пам`ятає. Але з якого часу між ними сталося «щось не так», не може сказати. В 2015-2017р.р. він був членом виконкому Якушинецької сільської ради. Зараз він працює інспектором земельного сектору. Чи міг мати відношення позивач до будівництва газопроводу, він не знає. Йому відомо, що учасникам АТО земельні ділянки роздавалися, але коли саме, він не знає. Інформацію зі своєї сторінки він не видаляв, хто її видалив, він також не знає.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, врахувавши наданий стороною відповідача відзив на позовну заяву, відповідь на нього, допитавши свідків, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. ст. 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності.

Загальною декларацією прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань (стаття 12).

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно витягу публікації з соціальної мережі «Facebook» сторінки користувача ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 об 19 год. 47 хв. розміщено публікацію для невизначеного кола осіб (пост) (а.с. 13 - 14): «За численими звонками мешканців с. Ксаверівка та с. Лисогора які уважно читають газети але немають доступу до ОСОБА_4 та Фейсбук прошуть це опублікувати! ОСОБА_5 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані! А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!».

Аналогічна публікація була опублікована у групі «Що там у Дашківцях? (Літинський район)» (а.с. 15).

Згідно ксерокопії посвідчень Депутата Вінницької районної ради 4,5,6,7 скликань позивач ОСОБА_1 неодноразово обирався депутатом Вінницької районної ради (а.с. 19).

Будівництво газопроводу в с.Ксаверівка та с.Лисогора відбувалось у 2004-2005 роках, що підтверджується листом Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області №10-02/49 від «15» січня 2021 року (а.с. 16), рішенням від 09 грудня 2004 року 16 сесії 4 скликання Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області «Про роботу сільської ради щодо організації співфінансування будівництва газопроводу, як основи залучення бюджетних коштів на будівництво газопроводу» (а.с. 17), рішенням від 14 липня 2005 року 22 сесії 4 скликання Ксаверівської сільської ради Вінницького району Вінницької області «Про укладення угоди на будівництво газопроводу високого тиску до с.Лисогора та с.Ксаверівка» (а.с. 18).

В силу депутатських повноважень, позивач ОСОБА_1 під час здійснення будівництва газопроводу до сіл Ксаверівка та Лисогора у 2004-2005 роках проводив активну роботу шляхом направлення депутатських звернень до керівництва Вінницької районної ради та Вінницької райдержадміністрації щодо виконання проектно-кошторисної документації, виділення коштів на будівництво газопроводу.

Листом від 26.11.2020 №01/630 КО «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» на адвокатський запит №37 від 25.11.2020 АБ «Бориса Саюка» надано відповідь про те, що «За ініціативи та підтримки депутата Вінницької районної ради ОСОБА_1 по Вінницькому району в 2005 році мешканцям с.Ксаверівка для будівництва газових мереж Фондом було надано кредитних ресурсів на суму 8,0 тис.грн, що дало змогу ввести в експлуатацію 10,6 км. Мереж. Мешканцям с.Лисогора в 2005 році було надано 35,4 тис. грн, та введено в експлуатацію 4,2 км. мереж» (а.с. 21).

Крім того, відношення позивача ОСОБА_1 до будівництва газопроводу до сіл Ксаверівка та Лисогора також підтверджується публікацією в регіональній газеті «Подільська Зоря» в №4 від 26 січня 2006 року в статті «Бюджет прийнято без дефіциту. Тепер головне його наповнити», в якій зокрема заначено: «А ось під час розгляду питання про направлення вільного залишку коштів загального фонду районного бюджету станом на 01 січня 2006 року виникла дискусія. Зокрема, при вирішенні куди ліпше направити 30 тис. грн. (чи на фінансування весняно-польових робіт, чи на завершення газифікації населених пунктів Ксаверівської територіальної громади) перевагу надали останнім. За це виступали депутати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ін.» (а.с. 22 - 23).

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 18 зазначеної Постанови роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивачів покладається на відповідачів, а на позивачів покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачами. Цей висновок узгоджується з приписом абзацу першого частини другої статті 302 ЦК України.

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка ратифікована Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Частиною 4 ст. 14 Закону України "Про інформацію" передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Зі змісту поширеної інформації можна дійти висновку, що інформація, поширена відповідачами містить фактичні дані, та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і як наслідок може бути визнана недостовірною.

Поширену відповідачем інформацію про позивача можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, а також мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира) тощо, тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована.

Висловлювання ОСОБА_2 у його публікації в соціальній мережі «Фейсбук» за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про причетність позивача до вчинення корупційних діянь.

Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердження.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Оскільки інформація сформульована відповідачем способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому форма вираження вищезазначеної інформації не містить критики або оцінки дій, без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд визнає її як недостовірну, таку, що порушує особисті немайнові права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством".

Фізична особа, відповідно до статей 270, 297 ЦК України, серед іншого, має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Крім того, стаття 299 Цивільного кодексу України гарантує кожній фізичній особі право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Відповідно до п. 4 вказаної Постанови чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Суд вважає, що твердження ОСОБА_2 відносно позивача, формують негативну громадську думку, руйнують імідж та репутацію позивача, а відтак є такими, що порушують право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації.

Враховуючи вищевикладене, суд, прийшов до висновку, що відповідач поширив недостовірну інформацію на невизначене коло осіб про позивача, яка складає негативне враження у суспільства про позивача як про людину, яка своїми діями порушує права інших людей.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27.02.2009, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27.02.2009, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширення інформації, що є предметом розгляду у цій справі, порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2019 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задоволити шляхом визнання інформації недостовірною та зобов`язання її спростувати.

Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09.12.1994 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р.).

Такі висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 607/9865/16-ц.

Визначаючись щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1548 грн. 17 коп. (т.1 а.с. 17).

Враховуючи повне задоволення позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3406 грн. 00 коп.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 200,201, 297, 277, 299, 302 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 15, 16, 76, 133, 141, 212, 259, 264, 265, 268, 273 274 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити.

Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, яка була поширена про ОСОБА_1 в соціальній мережі «Facebook» ОСОБА_19 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

« ОСОБА_5 ти до газопроводу в селі Ксаверівка та ОСОБА_6 ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га!».

Визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, яка була поширена про ОСОБА_1 в соціальній мережі ОСОБА_11 , так і у групі Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а саме:

« ОСОБА_5 ти брехун тому що до газопроводу в селі Ксаверівка та Лисогора ти нічого немаєш і нічого ти не сприяв люди проводили за свій рахунок і якщо комусь дякувати то Петлінському Нарцизу та ОСОБА_8 ось хто сприяв в газапостачані», а також в частині «А також якщо ти і допоміг оформити пасовища теж за людські гроші то ти і роздав разом з ОСОБА_9 участки своїм родичам та кільком АТОвцям позбавивши їх права на 2га! ОСОБА_10 ».

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену ним недостовірну інформацію шляхом опублікування у соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на сторінці ОСОБА_14 (посилання на відповідну веб-сторінку: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) , а також на сторінці групи у Facebook « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (посилання на відповідну веб-сторінку: ІНФОРМАЦІЯ_4 ), протягом п`яти днів з моменту набрання рішення суду законної сили, її спростування наступного змісту:

«Інформація та факти, поширені мною, яка була опублікована в соціальній мережі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на сторінці ОСОБА_14 , та на сторінці групи « ІНФОРМАЦІЯ_3 » про ОСОБА_1 є недостовірними та такою, що не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Прошу вибачення від ОСОБА_1 за поширення про нього недостовірної інформації та опорочення його честі, гідності та ділової репутації».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 3406 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко