СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/196/22
ун. № 759/4044/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О., розглянувши матеріали заяви керівника Святошинської окружної прокуратури м.Києва Тимошенка М. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом керівника Святошинської окружної прокуратури м. Києва Тимошенка М., поданої в інтересах держави в особі Київської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки в придатний для використання стан, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2022 року керівник Святошинської окружної прокуратури м. Києва Тимошенко М. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки в придатний для використання стан, звільнивши її від будівель та споруд.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.04.2022 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче судове засідання.

Керівник Святошинської окружної прокуратури м.Києва Тимошенко М. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить:

- забезпечити позов шляхом накладення арешт на об`єкт нерухомого майна - готельно-ресторанний комплекс, загальною площею 1188,7 кв.м (складається з групи нежитлових приміщень №№ 255, 256, 257 в літ. А загальною площею 793,5 кв.м та нежитлової будівлі в літ. Б загальною площею 395,2 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису 47856367);

- до набрання рішенням законної сили заборонити ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна - готельно-ресторанного комплексу, загальною площею 1188,7 кв.м (складається з групи нежитлових приміщень №№ 255, 256, 257 в літ. А загальною площею 793,5 кв.м та нежитлової будівлі в літ. Б загальною площею 395,2 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі: укладати договори купівлі-продажу або іншим способом відчужувати права на вказаний об`єкт нерухомості, передавати його у користування третім особам, здійснювати заходи щодо поділу, об`єднання, виділення частини вказаного нерухомого майна;

- до набрання рішенням законної сили заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - готельно-ресторанного комплексу, загальною площею 1188,7 кв.м (складається з групи нежитлових приміщень №№ 255, 256, 257 в літ. А загальною площею 793,5 кв.м та нежитлової будівлі в літ. Б загальною площею 395,2 кв.м), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 000);

- стягувачем визнати Святошинську окружну прокуратуру м.Києва (вул. Гната Юри, 9, м. Київ, 03148, );

- боржником визнати ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Вищевказана заява мотивована тим, що прокуратурою встановлено факт незаконного використання та зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0406 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :75:282:0004 площею 0,0512 га за адресою: АДРЕСА_1 , для експлуатації та обслуговування готельно-ресторанного комплексу загальною площею 1188,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 000) без документів, передбачених ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Встановлено, що нежитлова будівля загальною площею 291,8 кв.м, яка є частиною готельно-ресторанного комплексу загальною площею 1188,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 000) є самочинно збудованим нерухомим майном відповідно до ст. 376 ЦК України, що встановлено судовим рішенням у справі № 759/17450/14-ц і в силу вимог ст. 82 ЦПК України не потребує доведення. Водночас після встановлення судами апеляційної і касаційної інстанцій факту самочинності будівництва спірного нерухомого майна, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вчинили ряд правочинів щодо спірного об`єкту нерухомості (об`єднання площі, збільшення площі об`єкту та об`єднання об`ектів нерухомого майна, реєстрації права власності).

З огляду на викладене ситуація, що склалась навколо спірного об`єкта нерухомого майна, а саме проведення упродовж короткого проміжку часу реєстраційних дій щодо зміни його власника між пов`язаними особами, керівник Святошинської окружної прокуратури м.Києва вважає, що наявна реальна можливість та намір відповідачів обійти вимоги законодавства з метою утруднення чи унеможливлення виконання у майбутньому судового рішення та відповідно, виправданими, ефективними та співмірними заходами забезпечення позову у даному випадку будуть накладення арешту на об`єкт нерухомості - готельно-ресторанний комплекс загальною площею 1188,7 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Просить суд заборонити відповідачам, а також органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати реєстрацію речових прав на вказане нерухоме майно, а також здійснювати будь-які реєстарційні та інші дії щодо нього.

Згідно з ч. 1 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання вжиття заходів забезпечення позову сторони не викликались.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та надані документи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд враховує, що ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 23.12.2020 №756/2609/20 (провадження № 61-11479св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано: «те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

Крім того, суд враховує, що як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.11.2018 у справі № 640/17257/16 (провадження № 61-37105св18): «Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя встановив, що між сторонами дійсно існує спір, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, з огляду на що дійшов висновку щодо необхідності застосування в даному випадку заходу забезпечення позову у вигляді накладенні арешту на спірне майно.

При цьому суддя вважає, що відповідний вид забезпечення позову (шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - готельно-ресторанний комплекс загальною площею 1188,7 кв.м, (складається з групи нежитлових приміщень №№ 255, 256, 257 в літ. А загальною площею 793,5 кв.м та нежитлової будівлі в літ. Б загальною площею 395,2 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , є співмірними з заявленими позовними вимогами, та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача. Крім того, такий захід забезпечення позову є тимчасовим і в разі вирішення між сторонами спору може бути скасовано судом.

Вжиття відповідного заходу забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки вказані заходи спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та не накладають обтяжливих обов`язків на відповідача.

При цьому, одним із завдань цивільного судочинства у відповідності до вимог ст. 2 ЦПК України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Враховуючи предмет даного позову, наведені заявником докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві про забезпечення позову, їх розумність та адекватність, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе задовольнити заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - готельно-ресторанний комплекс загальною площею 1188,7 кв.м, (складається з групи нежитлових приміщень №№ 255, 256, 257 в літ. А загальною площею 793,5 кв.м та нежитлової будівлі в літ. Б загальною площею 395,2 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису 47856367).

Проте, щодо вимог заяви в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- до набрання рішенням законної сили заборонити ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна - готельно-ресторанного комплексу, загальною площею 1188,7 кв.м (складається з групи нежитлових приміщень №№ 255, 256, 257 в літ. А загальною площею 793,5 кв.м та нежитлової будівлі в літ. Б загальною площею 395,2 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі: укладати договори купівлі-продажу або іншим способом відчужувати права на вказаний об`єкт нерухомості, передавати його у користування третім особам, здійснювати заходи щодо поділу, об`єднання, виділення частини вказаного нерухомого майна, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано, що забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів, насамперед, відповідача в інтересах забезпечення належного виконання в майбутньому рішення суду щодо суті спору.

Також зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 640/17361/20 необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Суд враховує, що відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України та обтяжень таких прав, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV.

Так, відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

ОСОБА_4 не наділений відповідними правами та обов`язками згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» не є спеціальним суб`єктом правовідносин у сфері державної реєстрації, що, у свою чергу, виключає можливість застосування до нього заборони вчинення реєстраційних дій як заходу забезпечення поданого позову.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на наведене, вимоги заяви в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом: заборони ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна - готельно-ресторанного комплексу, загальною площею 1188,7 кв.м (складається з групи нежитлових приміщень №№ 255, 256, 257 в літ. А загальною площею 793,5 кв.м та нежитлової будівлі в літ. Б загальною площею 395,2 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі: укладати договори купівлі-продажу або іншим способом відчужувати права на вказаний об`єкт нерухомості, передавати його у користування третім особам, здійснювати заходи щодо поділу, об`єднання, виділення частини вказаного нерухомого майна, задоволенню не підлягають, як такі, що є недоведеними, необгрунтованими та не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

При цьому суддя враховує, що фактично такими заходами заявник ініціює заборону власнику користуватися належною йому власністю, тим самим нівелюється природа права власності.

Водночас, суд звертає увагу сторін на приписи ст. 3 ЦК України, якою визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; - суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову, зокрема, за вмотивованим клопотанням учасника справи, якщо останній заперечуючи в ході розгляду справи спростує підстави для накладення арешту, зокрема, зазначивши, яким чином накладення арешту порушує його права.

Наразі матеріалами справи імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позову в разі невжиття заходу до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача, не спростована.

За змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Аналогічна норма міститься у п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України за змістом якої окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву керівника Святошинської окружної прокуратури м.Києва Тимошенка М. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом керівника Святошинської окружної прокуратури м. Києва Тимошенка М., поданої в інтересах держави в особі Київської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, скасування рішень про державну реєстрацію та повернення земельної ділянки в придатний для використання стан задовольнити частково.

Забезпечити позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - готельно-ресторанний комплекс загальною площею 1188,7 кв.м, (складається з групи нежитлових приміщень №№ 255, 256, 257 в літ. А загальною площею 793,5 кв.м та нежитлової будівлі в літ. Б загальною площею 395,2 кв.м) за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису 47856367).

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - готельно-ресторанного комплексу, загальною площею 1188,7 кв.м (складається з групи нежитлових приміщень №№ 255, 256, 257 в літ. А загальною площею 793,5 кв.м та нежитлової будівлі в літ. Б загальною площею 395,2 кв.м), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 000).

В іншій частині заяву залишити без задоволення.

Для виконання цілей даної ухвали вважати:

- стягувачем - Святошинську окружну прокуратуру м.Києва (вул. Гната Юри, 9, м. Київ, 03148, );

- боржником - ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Ухвала є обов`язковою на всій території України та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом 3 (трьох) років в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/.

Повний текст ухвали складено 24.11.2022.

Суддя Твердохліб Ю.О.