Провадження № 2/522/1791/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

26 жовтня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.

за участю секретаря Звонецької І.М.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на навчання доньки-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на навчання доньки.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року справу прийнято до провадження судді Науменко А.В.

08 лютого 2022 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву, відповідач просив суд частково задовольнити вимоги позивача, а саме присудити аліменти на утримання доньки у розмірі виходячи з мінімального гарантованого розміру аліментів встановленого законом. Щодо вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки, то відповідач вказану вимогу не визнав, просив суд відмовити в задоволенні вказаної вимоги.

16 травня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про залишення позовної вимоги про стягнення аліментів - без розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2022 року вирішено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - залишити без розгляду, за заявою позивача та продовжити розгляд справи у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на навчання доньки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спільна з відповідачем донька ОСОБА_3 наказом від 10.08.2021 р. №269-Ос була зарахована студенткою 1 курсу факультету міжнародної економіки Одеського національного економічного університету на денну форму навчання за спеціальністю -242 Туризм.

На виконання даного наказу 11.08.2021 р. між позивачем та Одеським національним економічним університетом був укладений Договір про навчання за №4/1/242/003/21.

За умовами Договору загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 62 000 грн., яка вноситься щосеместрово та не пізніше ніж до 15 вересня та 15 лютого.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідач не бажає витрачати кошти на освіту для своєї дитини, хоч має для цього всі можливості.

Таким чином, справедливим позивач вважає стягнення наперед з ОСОБА_2 додаткових витрат на освіту в розмірі половини вартості контракту на суму 31 100 грн.

У судове засідання призначене на 26 жовтня 2022 року сторони не з`явились. Представник позивача у заяві від 16.05.2022 року просила суд розглядати справу за відсутністю сторони позивача, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечували проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Повідомлення з Одеського національного економічного університету ОСОБА_3 з 10.08.2021 року на підставі наказу № 269-Ос є студенткою першого курсу Факультету міжнародної економіки.

Судом встановлено, що між позивачем та Одеським національним економічним університетом в особі ректора Ковальова А.І. укладено Договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців в Одеському національному економічному університеті № 2/21-ФМЕ-мб від 11 серпня 2021 року.

Відповідно до вказаного Договору вказано, що Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 63200,00 гривень: за 2021-2022 навчальний рік 31100,00 грн; за 2022-2023 навчальний рік 32100,00 грн.

Відповідно до п. 4 Договору Замовник здійснює оплату у безготівковій формі.

Відповідачем до суду надано Витяг з наказу Одеського національного економічного університету № 186-Ос від 16 серпня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_3 відраховано с числа студентів за власним бажанням.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на норми ст. 185 СК України, вказувала, що витрати на навчання доньки є додатковими витратами, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у таких витратах.

Участь батьків у додаткових витратах на дитину врегульовано статтею 185 СК України, згідно з якою той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Так, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Також, до подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29.03.2018 у справі № 642/36/16-ц, в якій зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина визначений главою 16 СК України, яка передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат.

Статтею 201 СК України визначено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Згідно вказаної норми до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 512/4397/17.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19 зауважив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, адже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, а також у постановах Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № № 520/12681/17 (провадження № № 61-14849св19), від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилалася на те, що витрати на навчання доньки є додатковими витратами, а тому відповідач зобов`язаний брати участь у таких витратах.

Разом з тим, у даному випадку позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами те, що витрати, понесені нею у зв`язку з навчанням доньки в Одеському національному економічному університеті, а саме на оплату вартості навчання, викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, зокрема необхідністю розвивати у такий спосіб здібності дитини.

Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

Саме по собі навчання дитини з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та не може безумовно свідчити, що витрати пов`язані з навчанням у ньому, викликані особливими обставинами.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № № 61-1460св18).

До повноліття дитини у відповідача наявне зобов`язання аліментного утримання дитини проте, у разі коли повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, позивач не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача аліментів у порядку ст. ст. 198-200 СК України.

Однак слід врахувати, що відповідно до Витягу з наказу Одеського національного економічного університету № 186-Ос від 16 серпня 2022 року, ОСОБА_3 відраховано с числа студентів за власним бажанням.

Фінансово-платіжного документу на підтвердження сплати позивачем суми на навчання доньки за 2021-2022 р. до суду не надано, тобто належним чином також не доведено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на навчання доньки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, згідно ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 28.10.2022 року.

Суддя А.В. Науменко

26.10.22