Провадження № 2/127/1676/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Жигарової Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.07.2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2021 року розірвано.

У шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем.

Враховуючи той факт, що сторонам у добровільному порядку дійти згоди щодо утримання неповнолітньої дитини не вдалося, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Так, на виконання вимог ухвали суду, відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що місце проживання сина, питання щодо його утримання та виховання були визначені при розірванні шлюбу за спільною згодою батьків. Так, з моменту розірвання шлюбу та до повномасштабного вторгнення рф, син проживав переважно з ним, та утримувався ним. З 18.05.2022 року по 17.07.2022 року дитина знаходилася у його батьків за адресою: с. Балин, Камянець-Подільського району Хмельницької області. Наразі син значну частину часу проживає з ним. З огляду на це, позивач помилково вважає періодичне перебування ОСОБА_3 проживанням разом з нею. Довідка, надана ОСОБА_1 видана без дотримання належного порядку, відсутній акт, що підтверджує факт постійного проживання дитини за адресою проживання позивача. Крім того, протягом останніх восьми місяців позивач взагалі не проживає за вказаною адресою. Щодо розміру аліментів, то ч. 5 ст. 183 СК України визначено розмір аліментних зобов`язань, зокрема на одну дитину 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів. Тому, на думку відповідача вимога позивача щодо стягнення 1/3 частки його доходів є необґрунтованою.

Разом з тим, відповідач зазначає, що в спільному шлюбі було придбано квартиру та автомобіль, від яких він відмовився на користь позивача під час розірвання шлюбу, а з моменту розірвання шлюбу та по теперішній час він утримував та продовжує утримувати їх неповнолітнього сина шляхом придбання речей, необхідних для його здорового зростання та повноцінного розвитку. А саме: придбання одягу по сезону, харчування, оплата занять в музичній та спортивній школі з футболу. Також включно до червня місяця поточного року він оплачував всі рахунки за житлово-комунальні послуги, послуги телебачення та інтернет за місцем проживання позивача, щоб дитина могла періодично перебувати з матір`ю у комфортних умовах. Однак, згодом йому стало відомо, що з початку року позивач не проживала у квартирі, а в період з квітня-травня поточного року, влаштувавши своє особисте життя, здавала її у суборенду, а отримані кошти використовувала на власний розсуд. В зв`язку з цим, довіри до ОСОБА_1 щодо цільового використання коштів при сплаті аліментів у грошовій формі відповідач не має. В той же час, у 2022 році позивач придбала інший автомобіль, що підтверджує той факт, що фінансових трудощів, які б спричинили необхідність цього позову у неї не було. Враховуючи викладене вище, ОСОБА_2 просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), а також визначити сплату аліментних зобов`язань у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у її відсутність.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність. В задоволенні позову просив відмовити, вз`явши до уваги наданий відзив з додатками та визначити сплату аліментних зобов`язань у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначив, що заперечує щодо стягнення з нього судових витрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2009 року, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2021 року був розірваний (а.с. 12-13).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 11).

З довідки №3 від 26.04.2022 року, виданої ОСББ «Одеська-3 (4, 5, 6 корпуси)» вбачається, що позивач разом з сином незареєстровані, але проживають у АДРЕСА_1 (а.с. 14). Суд не приймає до уваги твердження відповідача з приводу того, що протягом останніх восьми місяців позивач взагалі не проживала за вказаною адресою та здавала зазначене житло в суборенду, за недоведеністю належними доказами.

Суд критично ставиться до довідки МКП «Житло-Гарант» №1115 від 28.09.2022 року, відповідно до якої з 28.09.2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 35).

Частиною 2 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

З урахуванням вимог вказаної статті, ОСОБА_2 не було надано суду доказів щодо наявності спільної згоди батьків (зокрема позивача) та самої дитини на місце проживання дитини з батьком. Слід відзначити, що ця довідка була видана в день подання суду відзиву на позовну заяву.

Зі змісту відзиву вбачається, що дитина значну частину часу проводить з батьком на зйомній квартирі. Разом з тим, суд вважає, що основним місцем проживання дитини є з матір`ю.

Таким чином, факт проживання дитини з 28.09.2022 року по теперішній час з батьком, суд вважає не доведеним.

При цьому, слід зазначити, що при зміні місця проживання дитини платник аліментів вправі подати позов до суду з вимогою про припинення стягнення аліментів.

Також у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначає, що в спільному шлюбі було придбано квартиру та автомобіль, від яких він відмовився на користь відповідача під час розірвання шлюбу. Проте, відповідачем доказів на підтвердження цих фактів суду надано не було. Разом з тим, в разі передачі права власності на нерухоме майно, особа з якої стягуються аліменти має право звернутися до суду з позовом про припинення стягнення аліментів.

З приводу утримання відповідачем сина шляхом придбання йому одягу, харчування, оплати занять, то суд звертає уавагу, що надання неповнолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Щодо матеріального стану ОСОБА_2 , то слід відзначити, що станом на 31.12.2021 року його грошове забезпечення становило 18712,10 грн. (а.с. 37).

Суд не приймає до уваги, надані відповідачем, квитанції про оплату житлово-комунальних послуг, послуг телебачення та інтернету позивача, оскільки вони не стосуються предмета спору.

Суд не приймає до уваги довідку №430/1, видану старостою Балинського старостинського округу Смотрицької селищної ради, оскільки в ній містяться відомості про ОСОБА_3 , 1910 року народження (а.с. 34), в той час як син сторін народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач частково надає матеріальну допомогу своєму неповнолітньому сину та приймає часткову участь в його утриманні. Зокрема, в червні та липні 2022 року ним було здійснено переказ коштів в розмірах по 1005,03 грн.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

За аналогією, позивач має право заявляти вимоги про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину у порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2022 року - 2618,00 грн., з 1 липня 2744,00 грн. та з 1 грудня 2833 грн.

Наразі, дитині виповнилося 12 років. Отже, на день ухвалення рішення 50 % прожиткового мінімуму на дитину становить 1372,00 грн. При цьому, саме такий розмір аліментів було визнано відповідачем.

Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільна дитина проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, часткове визнання розміру позовних вимог відповідачем, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим.

Дотримуючись положень ст. 191 СК України, суд вважає за доцільне розпочати стягнення аліментів з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 28.06.2022 року.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн., оскільки позивач при подачі позову була звільнена від його сплати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-3, 27 Конвенції ООН «Про права дитини», ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 28.06.2022 року до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складений 07.11.2022 року.

Суддя: