Справа №710/172/13- ц
Номер провадження 4-с/710/5/22
УХВАЛА

іменем України

08.11.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Симоненко О.В.,

за участі секретаря судового засідання Кисличенко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Яковенко Анатолій Вікторович, на дії державного виконавця, державний виконавець Попільнянського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Богатиренко Альона, стягувач: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Яковенко Анатолій Вікторович, звернувся до суду зі скаргою, у якій просить скасувати арешт коштів боржника ОСОБА_1 в сумі 80239,42 гривні, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому у АТ КБ « ПриватБанк» IBAN НОМЕР_2 , та є заробітною платою боржника, накладений в межах виконавчого провадження № 37852025, відкритого на підставі виконавчого листа № 2/710/117/2013, виданого 05.03.2013 Шполянським районним судом Черкаської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ..

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні в Попільнянському ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного МУМЮ перебуває виконавче провадження № 37852025, відкритого на підставі виконавчого листа № 2/710/117/2013 , виданого 05.03.2013 року Шполянським районним судом Черкаської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини заробітку щомісяця.

19.07.2021 року начальником Попільнянського ВДВС Мазуром О.М. у зв`язку із наявною заборгованість винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника. На підставі вказаної постанови накладений арешт на рахунок НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ « ПриватБанк» IBAN НОМЕР_2 , який відкрито для зарахування на нього заробітної плати боржника.

Боржник звернувся до державного виконавця із заявою про скасування накладеного арешту, на що 14.09.2022 року отримав відмову.

Із вказаною відмовою не погоджується, та вважає, що арешт підлягає скасуванню в частині арешту на заробітну плату.

У письмових запереченнях на скаргу старший державний виконавець просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що постанова про арешт коштів боржника винесена у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів. Зазначила, що підставою для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини у порядку ст. 48 Закону України « Про виконавче провадження» є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Однак, таких відомостей державному виконавцю не надано. Крім того, відповідно довідки від 10.05.2022 року вказано, що ОСОБА_1 має картку IBAN НОМЕР_2 , на яку отримує заробітну плату, також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата. Отже, вказаний рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено. Крім того, банк у порядку ст. 52 Закону України « Про виконавче провадження» не повідомив відомостей про те, що на вказаному рахунку перебувають кошти на які заборонено накладати арешт та постанову не повернув. Крім того, зауважила, що матеріали виконавчого провадження не містять відомостей, що роботодавцем зараховані кошти саме на рахунок вказаний у довідці АТ КБ « ПриватБанк». Розгляд справи просила проводити без участі представника відділу.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представники скаржника та відділу державної виконавчої служби у своїх заявах по суті просили скаргу розглянути без їх участі.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

На виконанні Попільнянського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 37852025 з примусового виконання виконавчого листа № 2/710/117/2013 , виданого 05.03.2013 Шполянським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини заробітку щомісяця.

19.07.2021 року у межах вказаного виконавчого провадження начальником Попільнянського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Хмельницький) Мазуром О.М. винесено постанову, відповідно якої у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику, ОСОБА_1 .

Положеннями ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно п.п. а) ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Із доданих до скарги матеріалів убачається, що 07.09.2022 року ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_6 , звернувся до Попільнянського РВ ДВС Центрально-Західного МУМЮ із заявою про скасування арешту коштів боржника в сумі 80 239,42 гривні, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у АТ КБ «ПриватБанк» IBAN НОМЕР_2 .

Державним виконавцем надано відповідь за вих.№ 7928/01-27 від 14.09.2022 року про відмову у скасуванні арешту.

Скаргу подано відповідно відмітки на поштовому конверті (том 2 а.с.20) 22.09.2022 року, тобто з дотриманням положень п.п. а) ч.1 ст. 449 ЦПК України.

Вирішуючи скаргу по суті суд виходить із наступного.

Із копії матеріалів виконавчого провадження № 37852025 та постанови про арешт коштів боржника від 19.07.2021 року вбачається, що арешт накладений у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів.

Із змісту скарги вбачається, що скаржник не оскаржуючи правомірності дій державного виконавця на час винесення оскаржуваної постанови, не погоджується із відмовою державного виконавця у скасуванні арешту коштів на рахунку, який відкритий у АТ КБ « ПриватБанк» IBAN НОМЕР_2 , в частині коштів, які складають його заробітну плату, тобто рахунок має спеціальний режим, на які відповідно вимог чинного законодавства арешт не накладається.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом України « Про виконавче провадження» № 1404-VIII ( далі закон 1404-VIII), так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).

За змістом статей 1, 5 Закону 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідності до статті 36 Закону № 1404-VIII розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

При цьому частина перша та друга стаття 48 Закону № 1404-VIII чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Законом № 1404-VIII також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьмої статті 48).

У пункті 10 Розділу VIII Інструкції вказується також, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII та розділу VIII Інструкції.

Аналіз вище зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

В аспекті законодавства щодо нарахування заробітної плати та щодо виконання судових рішень за рахунок заробітної плати суд ураховує усталені висновки Верховного Суду , які полягають у наступному.

У своїй постанові від 19.05.2020 року у справі № 905/361/19 Велика Палата Верховного Суду зробила такий висновок : частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

При цьому у відповідності до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відрахування, зокрема із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону № 1404-VIII розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами-підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року в справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) викладено висновки про те, що, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Відповідно довідки, виданої 10.05.2022 року АТ КБ « ПриватБанк» ОСОБА_1 станом на 10.05.2022 р. має в АТ КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ), на яку отримує заробітні виплати.

У вказаній довідці також зазначено, що на вказану картку ( рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата ( переказ).

Відповідно довідок Управління освіти Шевченківської РДА в м. Києві від 03.05.2022, 18.05.2022 та 07.06.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 працевлаштований у ЗСО І-ІІІ ступенів на посаді гардеробника з 06.11.2017 року та у період з листопада 2017 по травень 2022 отримував заробітну плату ( том 1 а. с. 204, 228-231, том 2 а.с.12,13).

Вказаний факт також підтверджується відповіддю Пенсійного фонду України від 26.07.2021 на запит державного виконавця від 19.07.2021 , відповідно якої останнє місце роботи ОСОБА_1 - Управління освіти Шевченківської РДА в м. Києві ( том 1 а.с.176).

Згідно довідки АТ КБ» ПриватБанк» від 26.08.2022 року ОСОБА_1 має в АТ КБ «ПриватБанк» картку НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ), на яку отримував зарплатні виплати, останнє зарахування 03.05.2022 , зарплата Управління освіти Шевченківського РДА в м. Києві, станом на 26.08.2022 року залишок рахунку становить 80 239,42 гривні ( том 2 а. с. 14).

Із виписок про надходження по картці/рахунку НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) за договором із ОСОБА_1 від 02.11.2017 року вбачається, що на вказаний рахунок у період з 22.01.2021 по 03.05.2022 зараховані кошти заробітної плати ( том 2 а.с.15-17).

Указані докази підтверджують, що скаржник отримував від роботодавця, Управління освіти Шевченківського РДА в м. Києві, заробітну плату на вказаний рахунок в АТ КБ « ПриватБанк».

Отже, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Яковенко А.В., надав державному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є його заробітною платою, яка розміщена на рахунку призначеному для зарахування заробітної плати, однак державний виконавець в порушення пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII арешту з грошових коштів не зняв.

Залишення арешту на кошти, які складають заробітну плату боржника, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів заробітної плати, та порушує його право на отримання винагороди за працю.

Доводи скаржника, що рахунок, на якому знаходились кошти не є такими, на який заборонено законом накладення арешту, не відповідають положенням закону, оскільки арешт може накладатись на кошти, а не на рахунок (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII); а по-друге, обмеження звернення стягнення на кошти заробітної плати, які знаходяться на рахунку боржника, підпадають під випадки «кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом» (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Посилання державного виконавця на те, що скаржник має заборгованість зі сплати аліментів, а тому накладений арешт є правомірним, не заслуговує на увагу, оскільки по перше нормами ст. 70 Закону № 1404-VIII чітко визначений розмір відрахувань із заробітної плати боржника, перевищення якого тягне за собою порушення права на отримання винагороди за працю, по друге не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати. Крім того, наведеними законом та інструкцією визначений алгоритм дій державного виконавця при виконанні виконавчого листа про стягнення аліментів. Так зокрема, відповідно положень п.2 розділу XVI Інструкції , виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції, згідно якого про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів. Копія зазначеної постанови залишається у виконавчому провадженні на контролі. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції. Відомості про працевлаштування боржника були відомі державному виконавцю з 26.07.2021 року, про що свідчить відповідь Пенсійного фонду України.

Ураховуючи, що на рахунок скаржника НОМЕР_2 може бути зарахована будь-яка виплата ( переказ) та із виписок по картковому рахунку вбачається надходження на нього інших коштів крім заробітної плати за період починаючи з дня накладення арешту, 19.07.2021, скасуванню підлягає лише арешт в частині коштів, які складають заробітну плату, що складає 80169,64 грн.

Відповідно до положень ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Ураховуючи встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку, що скарга є обгрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню, ураховуючи положення ч.2 ст. 451 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного керуючись ст.ст. 447,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Попільнянського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) скасувати арешт коштів на рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», накладений на підставі постанови від 19 липня 2021 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 37852025 в частині арешту коштів боржника, які складають заробітну плату.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Суддя О.В. Симоненко