ПОСТАНОВА

Іменем України

04 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 401/2373/20

провадження № 22-ц/4809/708/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.04.2022, суддя Андріянова С.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельних ділянках кадастровий номер: :53:000:0173 площею 0,0434 га та :53:000:0174 площею 0,0039 га.

По сусідству з нею, у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проживає відповідач, який є власником сусідньої земельної ділянки.

Відповідач порушив межі її земельної ділянки кадастровий номер :53:000:0173 площею 0,0434 га, встановивши паркан на цій земельній ділянці, фактично захвативши 0,00311 га її земельної ділянки.

В добровільному порядку він відмовляється усунути зазначені порушення. Захоплення частини її земельної ділянки, полягають в неможливості належним чином нею користуватися, здійснювати обслуговування житлового будинку та провести лінію газопостачання до будинку (т.1 а.с.2-3).

Просила суд, з урахуванням поданої уточненої позовної заяви, зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою :53:000:0173 площею 0,0434 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , звільнивши фактично зайняту відповідачем частину її земельної ділянки в розмірі 0,00311 га, шляхом знесення збудованого паркану.

Судові витрати у справі, які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 6500 грн., комісій банку в розмірі 65 грн., вартості експертного будівельно-технічного дослідження №293 від 18 вересня 2020 року в розмірі 10920 грн. та комісії банку в розмірі 109 грн. 20 коп., судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. стягнути з відповідача.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.04.2022 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що предметом огляду на виїзному засіданні 12 серпня 2021 була територія домоволодінь № 145 (приватизована) і №147 (комунальної власності), а не паркани. Відповідач порушив межі земельної ділянки площею 0,25 га, встановивши свої споруди на цій земельній ділянці, фактично захвативши 0,00311 га земельної ділянки позивача. Накладку земельних ділянок видно і на співставленні Акта встановлення меж ОСОБА_3 2017 рік та Акті відновлення меж ОСОБА_1 у 2018 році.

Суд першої інстанції в порушення вимог ч.6 ст. 95 ЦПК України не витребував оригінал експертизи, а тому відсутні правові підстави посилатись на його недопустимість. Акт обстеження 02.02.2021 не відповідає нормативним документам України. Експерт Петров не є фахівцем в області земельних відносин. Суд невірно визначив предмет спору.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.07.2022 відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.07.2022 справу призначено до розгляду.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що під час судового розгляду цивільної справи, судом 12 серпня 2021 року було здійснено виїзне судове засідання, для перевірки фактів викладених в наданих суду доказів, оскільки позивач стверджує, що між домоволодіннями існує огорожа, а відповідач даний факт заперечує.

Згідно протоколу огляду на місці від 12 серпня 2021 року, за участю сторін у справі та представника відповідача ОСОБА_4 , було встановлено, що при вході на територію домоволодіння АДРЕСА_2 (яке належить відповідачу у справі), з лівої сторони знаходиться цегляна колона, частина хвильового шиферу довжиною 27 см. Вздовж межі домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 знаходиться бетонна плита 3,95 м. Від вугла господарської будівлі, гаражу, огорожа відсутня, складенні дерев`яні стовбці, дрова, господарська будівля (душ, кладова). Повернувши вліво від господарської будівлі №147 пройшли на господарську будівлю №145. За дерев`яними стовбцями росте кущ бузини, вздовж якого знаходиться 2 дерев`яні стовбці (межові знаки) довжиною 2,20 м., внизу яких лежить збита із трьох дошок огорожа нічим не прикріплена (передвижна). Від вугла будинку АДРЕСА_1 , який перешкоджає проходу до будинку АДРЕСА_1 . Вздовж території домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 огорожа відсутня, доступ є вільним. Від учасників процесу до оголошеного вголос протоколу зауважень не надійшло. (Т.2 а.с.53-54, 71-74)

Суд першої інстанції зазначив, що позивач в судовому засіданні неодноразово пояснювала, що під незаконною огорожею вона вважає: бетонну огорожу довжиною 1,08 м, дерев`яну огорожу довжиною 21 м, яку встановив відповідач ще в 2017 році, та збудований відповідачем гараж з господарськими будівлями по їх межі, без дотримання відстані 1 метру до її земельної ділянки.

Щодо бетонної огорожі довжиною 1,08 метра та дерев`яної огорожі довжиною 21 м, то вказана частина огорожі прибрана за ініціативою відповідача, ще до початку судового розгляду справи, що підтверджується наданими в суді поясненнями відповідача, протоколом виїзного судового засідання від 12 серпня 2021 року та Актом обстеження об`єкту нерухомого майна на предмет встановлення факту демонтажу огорожі від 02 лютого 2021 року.

Щодо збудованого відповідачем гаражу з господарськими будівлями по їх межі, без дотримання відстані 1 метру до земельної ділянки позивача, суд першої інстанції зазначив, що цей об`єкт нерухомого майна не являється огорожею, а крім того рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, не встановлено факту порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 і здійснення будівництва гаражу на її ділянці не підтвердився.

Суд першої інстанції визнав неналежним та недопустимим доказом копію висновку експерта складеного за результатами проведення судової земельно-технічної, будівельно-технічної експертизи №293 від 18 вересня 2020 року, разом з додатками до висновку (Т.1 а.с.9-37, 38-97), оскільки він не відповідає вимогам ст.102 ЦПК України, так як не містить відомості хто був присутнім при проведенні експертизи.

Крім того, висновок подано до суду без дотримання вимог ч.2 ст.95 ЦПК України, у вигляді ксерокопії, без засвідченої належним чином копії висновку експерта. Питання, які ставилися експерту стосувалися фактичних меж та площі земельних ділянок, які перебувають у користуванні сторін у справі, тоді як предметом спору є знесення збудованої огорожі відповідача, яка розташована на території земельної ділянки позивача. Крім того, до висновку не додано, вказаний у висновку договір №63/20 на проведення судової експертизи, який фактично і був підставою для винесення вказаного висновку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що не знайшов свого підтвердження той факт, що на території домоволодіння позивача у справі знаходиться збудована огорожа відповідачем, яка чинить перешкоди в користуванні її земельною ділянкою :53:000:0173 площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт порушення відповідачем будь-яких прав позивача щодо користування земельною ділянкою :53:000:0173 площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , не виявлено. Будь-яка огорожа між домоволодіннями сторін у справі відсутня.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Відповідно до пунктів «а», «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частини першої 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись у суд з позовом до ОСОБА_3 зазначав, що позивач є власником домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Домоволодіння, розташоване на земельних ділянках кадастровий номер: :53:000:0173 площею 0,0434 га та :53:000:0174 площею 0,0039 га.

По сусідству з нею, у домоволодінні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 проживає відповідач, який є власником сусідньої земельної ділянки.

Відповідач порушив межі її земельної ділянки кадастровий номер :53:000:0173 площею 0,0434 га, встановивши паркан на цій земельній ділянці, фактично захвативши 0,00311 га її земельної ділянки.

В добровільному порядку він відмовляється усунути зазначені порушення. Захоплення частини її земельної ділянки, полягають в неможливості належним чином нею користуватися, здійснювати обслуговування житлового будинку та провести лінію газопостачання до будинку (т.1 а.с.2-3).

Просила суд, з урахуванням поданої уточненої позовної заяви, зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою :53:000:0173 площею 0,0434 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , звільнивши фактично зайняту ним частину її земельної ділянки в розмірі 0,00311 га, шляхом знесення збудованого паркану.

На обґрунтування позовних вимог позивач надав наступні докази:

-копію паспорту позивача (Т.1 а.с.4-5)

-копію довідки Микільської сільської ради Світловодського району про перейменування вулиці Українська; (Т.1 а.с.7)

-копію договору купівлі-продажу від 17 серпня 2007 року на підтвердження права власності житлового будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_3 (Т.1 а.с.8)

-копію висновку експерта складеного за результатами проведення судової земельно-технічної, будівельно-технічної експертизи №293 від 18 вересня 2020 року, разом з додатками до висновку (Т.1 а.с.9-37, 38-97).

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи судом першої інстанції для встановлення дійсних обставин справи, здійснено виїзне судове засідання.

Під час виїзного судового засідання зокрема встановлено, що вздовж території домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 огорожа відсутня, доступ є вільним. Від учасників процесу до оголошеного вголос протоколу зауважень не надійшло. (Т.2 а.с.53-54, 71-74)

Огорожа - це конструкція, яка встановлюється з метою визначення території об`єкта, що охороняється, і призначена для запобігання проникненню на об`єкт (обмеження доступу до нього).

Огорожа ділянки може бути у вигляді тину, паркану, частоколу, плоту, мури та інше, та повинна ставитися тільки на межах, визначених відповідними місцевими органами державної виконавчої влади.

З матеріалів справи вбачається, що в 2017 році ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звертались з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Кіровоградській області про усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження нерухомим майном.

Свій позов позивачі мотивували тим, що являються власниками будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Власником будинку АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_3 .

Зазначали, що відповідач в порушення норм діючого законодавства розпочав будівництво гаража на земельній ділянці, яка йому не належить. Своїми діями перешкоджає їм обслуговувати свій будинок і проводити газифікацію будинку.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, не встановлено факту порушення меж земельної ділянки ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 і здійснення будівництва гаражу на ділянці позивача не підтвердився.

Встановлені обставини свідчать, що питання про межу між будинками 145 та АДРЕСА_2 були предметом судового розгляду і по ним постановлено судове рішення, яке набрало законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду даного позову позивачем також не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження, що відповідачем порушено межі земельної ділянки між домоволодіннями позивача та відповідача після 17.04.2018 року.

В частині позовних вимог про знесення паркана, матеріали справи підтверджують, що встановлений паркан, який на думку позивача, порушує його права на користування земельною ділянкою у розмірі 0,00311 га на час звернення позивача у суд з даним позовом відсутній, тобто відсутній предмет, який зобов`язаний знести відповідач на вимогу позивача.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що суд першої інстанції розглянув справу в межах позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Дав належну оцінку кожному доказу. Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.04.2022 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 12.08.2022.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: