Провадження №2/522/4772/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Кулябко О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 12.09.2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Матеріали позову суддя отримала 13.09.2022 року.

До суду 05.10.2022 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачки, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 09.12.2011 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 06.10.2022 року роз`єднано позовні вимоги в даній справі, виділено у самостійне провадження позовні вимоги про визначення місця проживання дитини. Прийнято та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 04.10.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за яким просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн., починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Приморського районного суду від 13.10.2020 року - розірвано. Від шлюбу мають дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини сторони не підтримують значний термін, 11.08.1022 року позивач разом з сином набув право на постійне проживання на території держави Ізраїль, де на теперішній час й проживають, їх син навчається у 7-му класі школи ім.Іоанно Жаботинської у м.Беер Яков. Щодо визначення місця проживання дитини разом із батьком, відповідачкою 09.06.2022 року була надана заява, посвідчена приватним нотаріусом ОМНО Колодяжною А.В. У зв`язку з тим, що син постійно проживає з позивачем, який виховує його, він самостійно забезпечує дитині належній рівень життя, необхідний йому для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо матеріального утримання сина, офіційно не працевлаштована, тому вважає, що мати дитини, яка є працездатною, отримує дохід, має нерухоме майно, а отже у повній мірі може матеріально допомагати позивачу у забезпеченні сина усім необхідним. У зв`язку з тим, що син постійно проживає з позивачем, який виховує його, а відповідачка не забезпечує дитину матеріально, ОСОБА_1 змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 06.10.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 07.11.2022 року.

У судове засідання призначене на 07.11.2022 року ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача адвокат Бикова О.В. через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у розмірі, зазначеному у позові. Справу просила розглядати за відсутністю сторони позивача.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, представник відповідачки адвокат Сіржант Ю.В. через канцелярію суду надав заяву, в якій просив долучити до матеріалів справи відзив на позовні вимоги та врахувати обставини, зазначені у відзиві. Справу просив розглядати за відсутністю сторони відповідача.

В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем невірно визначено спосіб правового захисту, оскільки відповідачка має постійне місце роботи, тому вимоги щодо стягнення аліментів не можуть бути заявлені у твердій грошовій сумі, але в відсотках до заробітку. Відповідно до довідки про доходи, дохід відповідачки після сплати податків за місцем роботи складає 5 598,77 грн. щомісяця. Крім того, на утриманні у відповідачки знаходиться її матір похилого віку, за якою треба здійснювати постійний догляд, та яка також потребує піклування та матеріального забезпечення. Крім того, вона не заперечує своїх батьківських обов`язків, розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися, проте просила врахувати її скрутне становище, вважає, що призначення аліментів у розмірі 5 000,00 грн. є необґрунтованими та безпідставними, не враховує її матеріального стану та наявність матері, яка знаходиться на її утриманні, також її дохід фактично становить 5 599,00 грн. на місяць, тому просила суд визначити аліменти в розмірі 1/4 частини заробітної плати, що становить 1 400,00 грн.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 14.11.2022 року.

Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони з 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду від 13.10.2020 року розірвано (а.с.10-11).

Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.12.2010 року Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №2033 (а.с.15).

Шлюбні відносини сторони не підтримують значний термін, 11.08.1022 року позивач разом з сином набув право на постійне проживання на території держави Ізраїль, де на теперішній час й проживають, їх син навчається у 7-му класі школи ім.Іоанно Жаботинської у м.Беер Яков.

У зв`язку з тим, що син постійно проживає з позивачем, який виховує його, самостійно забезпечує дитині належній рівень життя, необхідний йому для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків щодо матеріального утримання сина, тому позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі 5 000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду.

Між тим, з наданого відповідачкою відзиву вбачається, що дійсно тривалий час сторони проживають окремо, їх спільний син проживає разом з батьком в Ізраїлі, на її утриманні у відповідачки знаходиться її матір похилого віку, проте, вона не заперечує своїх батьківських обов`язків, розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися, просила врахувати її скрутне становище, та те, що її фактичний дохід становить 5 599,00 грн., тому просила суд визначити аліменти в розмірі 1/4 частини заробітної плати, що становить 1 400,00 грн.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 51 Конституції України та статті 180 СК України установлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно зі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Судом встановлено, що відповідачка з 14.04.2022 року працює продавцем-консультантом у ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою про доходи від 04.11.2022 року з місця роботи, з якої вбачається, що отримує заробіток щомісячно у розмірі 6955 грн. і дохід відповідачки після сплати податків складає 5 598,77 грн. Згідно відзиву на позов від 07.11.2022 року відповідачка не заперечує, щодо задоволення позовних вимог у розмірі 1 400,00 грн.

Між тим відповідачка стверджує, що на її утриманні знаходиться її матір похилого віку, яка також потребує піклування та матеріального забезпечення, проте будь-яких належних та допустимих доказів суду не надала. Тому суд не вбачає підстав враховувати наведені нею доводи. Крім того мати позивачка має бути пенсіонером, тобто також отримує пенсію.

Суд вважає, що оскільки дитина проживає окремо від матері разом з батьком та враховуючи його вік, дитина дійсно потребує певного матеріального утримання та турботи як від батька так і від матері.

Відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України, позивач не надав до суду беззаперечних доказів того, що відповідачка має можливість сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 5 000,00 грн. на дитину.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний Бюджет на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2022 року 2 618,00 гривень, з 1 липня 2 744,00 гривень, з 1 грудня 2 833,00 гривень.

Враховуючи викладені обставини, виходячи з того, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дітей, дитина потребує матеріального забезпечення і відповідачка є працездатною людиною за станом здоров`я та спроможна платити аліменти на утримання дитини, відповідачем визнається позовна заява в частині стягнення аліментів в розмірі 1 400,00 грн., офіційно працевлаштована, її дохід відповідно до довідки про доходи становить 5 598, 77 грн. на місяць, суд вважає можливим з урахуванням наведених обставин стягнути аліменти у розмірі 2 744,00 грн. щомісячно на дитину.

При цьому обов`язок щодо утримання дитини є пріоритетним. Закон не виділяє безробіття як обставину, за якої аліменти можуть не стягуватися або не сплачуватися.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-Ш «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково та вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 2 744,00 грн. з урахуванням індексації щомісячно, починаючи з 12.09.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідачку оплату судового збору у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.7, 79-81, 150, 180-183, 184, 191, 192 СК України, ст.ст.1, 2, 5, 10-13, 43, 49, 76-80, 81, 89, 141, 210, 223, 247, 258, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 744 (дві тисячі сімсот сорок чотири) гривні 00 копійок з урахуванням індексації щомісячно, починаючи з 12.09.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України

Повний текст рішення виготовлено 14.11.2022 року.

Суддя: Домусчі Л.В.