Провадження № 22-ц/802/752/22 Категорія: 70 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 10 жовтня 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2018 року було розірвано.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю їх неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Неповнолітня дитина перебуває на його утриманні, а відповідач, яка має іншу сім`ю, участі у її вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідач ОСОБА_2 є здоровою, працездатною особою, а тому спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягувати з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів її доходу і заробітку щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року у цій справі залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що неповнолітня дитина зареєстрована та проживає саме з нею у будинку її матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а не з позивачем та перебуває на її утриманні. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 28 липня 2022 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 10 жовтня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2018 року було розірвано (а.с.3, 4).

Відповідач по справі ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07 лютого 2012 року (а.с.18).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні, а відповідач ОСОБА_2 не надає позивачу коштів на утримання малолітньої дитини, хоча її матеріальне становище та реальна спроможність сплачувати аліменти, її повна працездатність, вік, дозволяють сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів свого доходу (заробітку), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Однак, до такого висновку суд дійшов не врахувавши положення ч. 3 ст. 181 СК України.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, з матеріалів справи, зокрема з копії будинкової книги НОМЕР_2 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою своєї матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Місце проживання неповнолітньої дитини сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано також за зазначеною адресою.

Однак, суд першої інстанції на це уваги не звернув та не врахував того, що позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з цим позовом та обґрунтовуючи свої вимоги тим, що неповнолітня дитина проживає разом з ним, не довів цієї обставини та не підтвердив її належними та допустимими доказами.

Додані до позовної заяви позивачем відповіді на адвокатський запит із Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Рованці Луцького району Волинськоїобласті від 25 червня 2021 року № 89/1.25/2-21, Громадської організації «Луцький спортивний клуб Гарт» від 05 липня 2021 року № 36 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-консалтингова компанія «ПРОФІ-ЦЕНТР» від 02 липня 2021 року № 30 також не підтверджують ту обставину, що дитина проживає разом з батьком, як і усні пояснення останнього, а навпаки доводять, що дитина навчається у загальноосвітній школі саме за адресою зареєстрованого місця проживання с. Рованці.

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Таким чином, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки позивачем всупереч ст. 81 ЦПК України не доведено, що неповнолітня дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , тому з нього на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають до стягнення понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 372 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: