ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6088/22 Справа № 214/2704/21 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Криворізька міська лікарня № 2» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Криворізька міська лікарня №2» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи його тим, що 12 травня 2020 року лікарем ОСОБА_2 в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР» йому була проведена операція (лапаротомія, ревізія, ушивання перфорація ДПК, лаваж дренування черевної порожнини). В той же час після проведення операції його стан здоров`я тільки погіршувався, про що неодноразово звертався до лікаря зі скаргами на погіршення апетиту, слабкість, біль у животі, що підтверджується долученими виписками з медичної карти позивача.

Вказував, що у січні 2021 року він, через нестерпну біль, з метою додаткового обстеження, звернувся до лікаря гастроентеролога ТОВ «Боріс» в м.Києві. За додатковою рекомендацією лікаря 15 січня 2021 року була проведена комп`ютерна томографія органів черевної порожнини і поза черевного простору бкз КП, за висновком якої було встановлено наявність чужорідного тіла в порожнині малої миски.

Зазначає, що відповідний висновок КТ свідчить про те, що в місці проведення операції виявлено чужорідне тіло, що було забуте лікарями відповідача при проведенні операції, внаслідок чого звернувся до відповідача з проханням провести реоперацію та видалити чужорідне тіло з організму. Відповідно до виписки стаціонарного хворого №1310 від 21 січня 2021 року йому була проведена операція лапаратомія, видалення стороннього тіла з черевної порожнини. Відповідно до вказаної виписки «повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладення): а) основний: стороннє тіло черевної порожнини, б) ускладнення основного: в) супутній ІХС. Скарги його на періодичний дискомфорт в нижніх відділах живота, загальну слабкість. Вищезазначені скарги відмічаються з травня 2020 року, коли оперований з приводу перфоративної виразки ДПК знаходився на амбулаторному лікуванні. 15 січня 2021 року на СКТ виявлено стороннє тіло в порожнині малого тазу. Самостійно не лікувався. Направлений сімейним лікарем до приймального відділення МКЛ №2, оглянутий хірургом, госпіталізований».

Вказував, що після видалення чужорідного тіла стан його здоров`я покращився, зменшилися больові відчуття, що у свою чергу свідчить про те, що саме винні дії працівників КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР» призвели до того, що протягом більше ніж півроку в його організмі знаходилось чужорідне тіло, забуте при операції, яке вплинуло на погіршення його загального стану здоров`я, спричинило йому фізичні больові відчуття, моральні страждання, потягло додаткові витрати на лікування, а тому просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 4 945,10 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Саксаганського районного суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що чужорідне тіло потрапило до організму позивача під час проведення операції у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» з вини медичних працівників, що призвело до погіршення його стану здоров`я, постійний біль, зниження апетиту, слабкість тощо, у зв`язку з чим останнім було проведено операцію по видаленню чужорідного предмету з порожнини малої миски, що понесло за собою певні матеріальні витрати на суму 4 945,10 грн., які повинні бути відшкодовані за рахунок відповідача. Крім того, внаслідок халатних дій з боку працівників лікарні йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до виписки з медичної картки №У-4893 стаціонарного хворого 12 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР» було встановлено діагноз гостра перфоративна виразка ДПК, яка була ускладнена серозно-фібринозним перитонітом, внаслідок чого проведена операція лапаротомія, ревізія, ушивання перфорації ДПК, лаваж, дренування черевної порожнини (а.с.5).

Відповідно до пункту 8 виписки з медичної картки №У-4893 вбачається, що хворому було встановлено наступні лікувальні і трудові рекомендації: дієта, режим харчування, проксіум 40 мг х 2 рази на день 7 днів, з 8 дня 40 мг 1 раз на день 2 тижня, альмагель 1 десертна ложка х 3 рази на добу 1 місяць, ФГДС через 1 місяць, нагляд сімейного лікаря та обмеження навантажень.

28 липня 2020 року позивач звернувся до терапевта зі скаргою на нудоту, погіршення апетиту, біль в епігастральній області, слабкість (а.с.6).

31 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Лозоватської амбулаторії та здійснив УЗІ органів черевної порожнини (а.с.7).

Згідно висновку комп`ютерної томографії органів черевної порожнини і позачеревного простору без КП від 15 січня 2021 року у пацієнта ОСОБА_1 було встановлено, що КТ картина може свідчити на користь спайного процесу: розширення просвіту тонкої кишки в лівій половині черевної порожнини, гиперпневматоз тонкої кишки, чужорідне тіло в порожнині малої миски. Консультація хірурга (а.с.12).

18 січня 2021 року лікарем терапевтом за результатами ознайомлення з висновками комп`ютерного томографу видано направлення до хірурга КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» (а.с.9 зворот).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1310, 21 січня 2021 року ОСОБА_1 в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР» була проведена повторна операції лапартамія, видалення стороннього тіла з черевної порожнини (а.с.13).

Згідно копії чека від травня місяці 2020 року, фіскального чека від 18 травня 2020 року, розрахункового акту від 15 січня 2021 року та 14 січня 2021 року розмір витрат позивача на лікування складає 4 954,10 грн. (а.с.14,15,16,17).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з ненадання позивачем доказів як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і доказів спричинення йому моральної та матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Зокрема, не надано доказів, що працівники КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, проводячи операцію ОСОБА_1 , проявили неуважність та залишили в порожнині малої миски чужорідне тіло, як і не надано доказів використання під час операції 12 травня 2020 року трубчатих дренажів. Клопотань про проведення експертизи чи допиту свідків позивачем не заявлялось, клопотання про витребування протоколу операції позивачем також не заявлялося. Докази притягнення працівників відповідача до будь якого виду відповідальності за неналежне виконання професійних обов`язків при лікуванні та оперуванні позивача ОСОБА_1 відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналогічні підстави відповідальності й за завдану моральну шкоду, крім випадків, встановлених частини другої статті 1167 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу цивільної відповідальності необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду), так і певних спеціальних умов. До таких спеціальних умов належать: перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником у робочий час, але діями, які не пов`язані з виконанням трудових (службових) обов`язків, роботодавець відповідальності нести не буде.

У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка стосується порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичних працівників, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я.

Колегія суддів зауважує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що останнім доказів як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і доказів спричинення йому моральної та матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями заподіювача та спричиненою шкодою не надано, в той же час, колегія суддів вважає такий висновок суду таким, що не ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства та принципів цивільного судочинства, зважаючи на те, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, тобто діє презумпція вини, отже відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач був належним чином повідомлений про наявність відповідного позову та розгляд його судом, останнім було надано відзив на позов, відповідно до якого КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР зазначило, що позивачем не доведено факту спричинення йому шкоди з боку відповідача, при цьому, самостійно будь-яких доказів на спростування факту спричинення позивачу відповідної шкоди лікарнею надано не було, в той же час, зважаючи на дію презумпції вини у дійсних позовах, саме на останнього покладено обов`язок на надання всіх необхідних доказів з метою доведення відсутності його вини чи складових цивільного правопорушення.

Разом із тим, суд першої інстанції, незважаючи на дію презумпції вини, переклав відповідний обов`язок по доказуванню саме на позивача по справі, що є грубим порушенням норм цивільного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Так, зокрема, вбачається, що позивачем з метою підтвердження спричинення з боку відповідача йому шкоди, було надано наступні докази, а саме: виписка із медичної карти № У-4893 стаціонарного хворого, в якій зафіксовано, що ОСОБА_1 було було встановлено діагноз гостра перфоративна виразка ДПК, яка була ускладнена серозно-фібринозним перитонітом, у зв`язку з чим позивачу 12 травня 2020 року в лікарні відповідача була проведена операція лапаротомія, ревізія, ушивання перфорації ДПК, лаваж, дренування черевної порожнини.

Отже, вказаною випискою встановлено, що хвороба позивача була ускладнена перитонітом, у зв`язку з чим хірургом відповідача було проведено операцію із застосуванням дренування черевної порожнини, що використовується для виведення назовні рідкого вмісту, яке накопичується в порожнистих органах, ранах і гнійника.

Проведення дренування відбувається із використанням дренажних трубок.

Доказів зворотного, зокрема використання інших медичних засобів під час дренування черевної порожнини позивача, відповідачем надано не було.

Отже, встановленим є факт як проведення КП «Криворізька міська лікарня №2» 12 травня 2020 року позивачу операції, так і застосуванням під час її проведення дренажних конструкцій.

Після чого, в матеріалах справи наявні докази скарг позивача на погіршення самопочуття та болі в області живота, нудоту.

Згідно висновку комп`ютерної томографії органів черевної порожнини і позачеревного простору без КП від 15 січня 2021 року, тобто в області де проводилася операція 12 травня 2020 року, у ОСОБА_1 було встановлено наявність чужорідного тіла в порожнині малої миски.

18 січня 2021 року лікарем терапевтом за результатами ознайомлення з висновками комп`ютерного томографу видано направлення до хірурга КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2».

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1310, 21 січня 2021 року ОСОБА_1 в КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР» була проведена повторна операції лапартамія, видалення стороннього тіла з черевної порожнини.

Отже надані позивачем медичні документи доводять факт того, що 12 травня 2020 року ОСОБА_1 було проведено медичну операцію із застосуванням дренажних конструкцій, після чого в черевній порожнині, де хірургом відповідача використовувалися вказані предмети було виявлене чужорідне тіло, яке лікарнею відповідача було видалено під час операції вже 21 січня 2021 року.

Таким чином, наявні в справі докази доводять факт спричинення внаслідок халатних дій працівника відповідача шкоди позивачу, яка виявилася в тому, що останній тривалий час відчував білі в області живота та нудоту, погіршення апетиту, що впливало на рівень життя останнього.

Вказані обставини свідчать про наявність підстав для стягнення на користь позивача з боку відповідача матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів зауважує також, що незважаючи на дію презумпції вини у категоріях справ про відшкодування шкоди, позивач в силу принципів змагальності та диспозитивності не звільнений від обов`язку доведення факту спричинення йому шкоди, в той же час, саме на відповідача покладається обов`язок спростувати факт презюмованої наявності його вини у заподіянні позивачу шкоди.

Так, з обставин справи вбачається, що спір виник саме з підстав ушкодження здоров`я позивача внаслідок неуважності лікаря-хірурга під час проведення операції. В той час як здоров`я громадян є найважливішою в Україні соціальною цінністю.

Отже, суд, як орган судової влади, має приділяти більш значну увагу відповідним спорам та більш уважно підходити до їх розгляду, з метою першочергового дотримання прав людини.

При цьому, колегія суддів зазначає, що будь-яке завдання шкоди лікарями, навіть найменше, фізичній цілісності особи тягне за собою втручання у право на повагу до приватного життя.

Так, колегія суддів зауважує, що сторони в даній категорії справ не є рівноправними, зважаючи на те, що предметом доказування у дійсній справі стосується області медичних знань, в той час як позивач відповідних знань не має, а тому закономірно, зважаючи на принцип презумпції вини, саме відповідач, як медичний заклад, який має у своєму складі лікарів різних спеціалізацій, а також усю медичну документацію, пов`язану із проведення операцій, їх порядку та причин, повинен був надавати з метою спростування позову ОСОБА_1 відповідні докази, які відповідачем надані не були.

Крім того, суд першої інстанції не роз`яснив позивачу право на звернення до суду із клопотанням про проведення експертизи з визначенням питань, що стосується медичних знань.

Отже, місцевий суд не сприяв реалізації своїх прав позивачем та виявлення об`єктивної істини по справі, а тому і переклав на позивача обов`язок по доказуванню вини у спричиненні шкоди.

А тому, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Так, на користь позивача підлягають відшкодування витрати, понесені ним на встановлення причин відчуття болю після проведеної операції, тобто обстежень, на підстав яких було встановлено наявність стороннього предмету в організмі ОСОБА_1 , а також витрат, пов`язаних з проведенням реоперації по вилучення інородного тіла.

Так, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені ним на проведення комп`ютерної томографії та консультації лікаря гастроентеролога на загальну суму 2 450 грн., інші витрати, понесені позивачем на ліки та медичні речі до стягнення не підлягають як такі, що не доведені, що мають відношення до проведеної реоперації чи лікування пов`язаного з вилученням інородного тіла з організму. Виписки лікаря про необхідність певних медичних препаратів в матеріалах справи відсутні.

Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, матеріалами справи підтверджено, що внаслідок неуважності хірурга здоров`я позивача було спричинено шкоду, протягом більш ніж півроку в організмі останнього перебувало стороннє тіло, що спричиняло біль, нудоту та втрату апетиту, тобто втрату і життєвих сил, бадьорості, призвело до зміни звичного ритму життя. Позивач вимушений був звертатися до лікарів та проходити обстеження, приймати медичні ліки, а також проводити додаткову операцію із застосування наркозу, що зважаючи на немолодий вік позивача, впливає на загальний стан здоров`я останнього, ОСОБА_1 вимушений був тривалий час додатково переносити постопераційний стан, відчувати дискомфорт та біль, потребував часу для відновлення.

Колегія суддів зауважує, що об`єктивним є той факт, що перенесення хірургічної операції супроводжується стресом та психічними переживаннями, тобто вимушеність проведення додаткового хірургічного втручання призвела до збільшення таких стресових ситуацій в життя відповідача, що дійсно свідчить про наявність підстав для стягнення на його користь моральної шкоди, що з урахування мотивів, наведених вище, складає 10 000 грн.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасування з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ст.5 Закону України Про судовий збір, враховуючи результат розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає сплаті судовий збір в розмірі 205,75 грн. (22,66% задоволених вимог) - за подання позову до суду першої інстанції та 308,63 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а всього 514,38 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Криворізька міська лікарня № 2» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Криворізька міська лікарня № 2» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 2 450 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а всього 12 450 грн.

Стягнути з комунального підприємства «Криворізька міська лікарня №2» на користь держави судовий збір в розмірі 514,38 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.