Справа № 161/2605/22 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/877/22 Категорія: 36 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Черняк О. В.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача Ніколайчука Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про припинення нарахування плати за не надані послуги, за апеляційною скаргою відповідача Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що відповідно до договору дарування від 03.08.2015 вона є власником квартири АДРЕСА_1 , яка розташована на 6-му поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку. Будинок обладнаний системою централізованого теплопостачання.

З 2007 року квартира відключена від системи централізованого теплопостачання. В акті від 03.12.2007 вказано, що у квартирі залишено чотири ізольовані стояки із зазначенням їх діаметрів.

Відповідачем нараховувалися кошти за ніби-то надані послуги з постачання теплової енергії, а саме: за втрату тепла від транзиту теплової енергії та за абонентське обслуговування, які сплачували як попередній власник квартири, так і надалі вона.

Нещодавно довідавшись про відсутність законних підстав для таких нарахувань, вона звернулася до відповідача з проханням про припинення цих нарахувань, проте їй відмовлено з мотивацією, що попередній власник взяв на себе письмове зобов`язання після облаштування у його квартирі індивідуального опалення оплачувати за тепловіддачу від транзитних стояків.

Вважає такі дії ДКП «Луцьктепло» протиправними, оскільки із заяви попереднього власника квартири вбачається, що він дав згоду на нарахування йому плати за опалення місць загального користування, а не за тепловіддачу транзитних стояків. Разом із тим зобов`язання іншої особи її не стосуються, оскільки між нею та відповідачем жодного договору з цього приводу не укладалося.

У робочому проекті наведений умовний розрахунок величини витрат тепла ізольованими транспортними трубопроводами, яка вважається дійсною при умові дотримання розрахункової внутрішньої температури в квартирі +18 градусів по Цельсію і становить 0,0171 Гкал/міс. Однак, з листа відповідача від 09.12.2021 вбачається, що в розрахунку втрат тепла від транзиту теплової енергії стояками, які проходять через її квартиру, застосовано завищений коефіцієнт 0,062. При цьому. даний коефіцієнт визначений для оплати за користування місць загального користування, а не за втрату тепла від транзитних стояків, а також проектантом визначені величини витрат тепла по квартирі АДРЕСА_2 , а не її № 23.

Здійснюючи нарахування, відповідач вказує, що втрата тепла фактично є послугою, але при цьому в жодному листі не посилається на нормативний акт, який би законодавчо це підтверджував та надавав відповідний розрахунок її нарахування.

Нарахування платежів за тепловіддачу стояків системи опалення в її квартирі здійснюється на підставі робочого проекту, з якого вбачається, що він розроблений згідно наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 95 від 17 червня 2005 року «Про затвердження галузевих комунальних норм України «Розрахунок кількості теплової енергії, яка витрачається стояками в квартирах та стояками і нагрівальними приладами приміщень загального користування багатоквартирного житлового будинку при відключенні окремих квартир (за власним бажанням мешканців) від системи централізованого опалення». Проте, відповідно до наказу № 209 від 22 червня 2006 року Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про скасування наказу Державного Комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 червня 2005 р. № 95» вищезазначений наказ був скасований як такий, що не пройшов державної реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Тому нарахування їй відповідачем плати за втрату тепла транзитними трубопроводами та за витрати теплової енергії на обігрів МЗК із застосуванням визначеного проектантом коефіцієнта 0,062 за методикою, яка належним чином не затверджена є неправомірною.

Ураховуючи наведене, просила зобов`язати відповідача припинити нарахування оплати за тепловіддачу від транзитних трубопроводів, які проходять через належну їй квартиру АДРЕСА_3 та за опалення місць загального користування у будинку АДРЕСА_4 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2022 року позов задоволено.

Зобов`язано ДКП «Луцьктепло» припинити нарахування плати за тепловіддачу від транзитних трубопроводів, які проходять через квартиру АДРЕСА_1 та за опалення місць загального користування у будинку АДРЕСА_5 .

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Представник позивачки апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що з 2007 року після відключення квартири позивачки від системи централізованого теплопостачання відповідач безпідставно проводить оспорювані нею нарахування. Крім того, між сторонами відсутній договір, який урегульовує спірні правовідносини.

Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено право кожної особи на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2015 року являється власницею квартири АДРЕСА_1 , яка розташована на 6 поверсі 9-поверхового будинку (а.с.7-10).

З 2007 року квартира відключена від централізованого опалення у зв`язку з влаштуванням автономного опалення (а.с.11-21).

Через приміщення квартири проходять 4 стояки внутрішньобудинкових систем опалення (а.с.15).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Станом на 16.02.2022 на дату звернення із даним позовом наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 № 358) затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Ця Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Визначення та розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень урегульовано у розділі ІІІ цієї Методики.

Так, відповідно до пункту 3 цього розділу розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у відповідності до складових формул 1, 2, наведених у пункті 2 розділу II цієї Методики, залежно від категорії приміщення, надання йому комунальної послуги з постачання теплової енергії на опалення, наявності/відсутності та типу приладів розподільного обліку теплової енергії, дотримання температури повітря в опалюваному приміщенні в нормативно допустимому діапазоні, наявності/відсутності приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.

Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.

Для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення, окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях.

Ураховуючи наведене, вимога позивачки про зобов`язання припинити нарахування плати за тепловіддачу від транзитних трубопроводів, які проходять через належну їй квартиру та за опалення місць загального користування у багатоквартирному 9-поверховому будинку не ґрунтуються на вимогах закону.

Посилання позивачки на ту обставину, що між нею і відповідачем не укладено будь-яких договорів, які б надавали право на нарахування оспорюваних нею платежів відхиляються апеляційним судом, оскільки згідно з п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, обов`язок на укладення із відповідачем відповідного договору покладається саме на споживача позивачку ОСОБА_2 ..

Ураховуючи наведені правові норми, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

З урахуванням тієї обставини, що позивачка на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України відповідачу сплачений ним за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1488,60 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Державного комунального підприємства «Луцьктепло» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про припинення нарахування плати за не надані послуги відмовити.

Компенсувати Державному комунальному підприємству «Луцьктепло» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений ним за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді