ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/303/22 Справа № 171/1055/21 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Комунальне некомерційне підприємство "Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги"» Зеленодольської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2021 року, ухваленого суддею Хоруженко Н.В. в м.Апостолове Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства "Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги" про скасування наказу про припинення договору про поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала в Комунальному некомерційному підприємстві "Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги" Зеленодольської міської ради на посаді медичної сестри загальної практики-сімейної медицини.

Згідно наказу №50-к від 15.03.2021 року їй було припинено трудовий договір за п.1 ст.40 КЗпП України.

При цьому в описовій частині наказу вказано причини припинення трудового договору: скорочення чисельності працівників. В оскаржуваному наказі відсутнє жодне посилання про звільнення та підстави звільнення її за п.1 ст.40 КЗпП України, при цьому у її трудовій книжці зроблено запис: «звільнена за скороченням чисельності п.1 ст.40 КЗпП України». Тобто в самому оскаржуваному наказі №50-к від 15.03.2021 року про припинення трудового договору, жодного запису про те чому необхідно припинити трудовий договір саме їй за п.1 ст.40 КЗпП України немає. Оскаржуваний наказ було підписано особою, прізвище якої взагалі не зазначено.

При цьому наказ є як розпорядження про припинення трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України, натомість ця стаття передбачає розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зазначила, що п.1 ст.40 КЗпП України передбачає розірвання трудового договору, а не його припинення, натомість її звільнили за неіснуючою статтею та положенням «про припинення трудового договору», при цьому положення та підстави саме про припинення трудового договору, а не його розірвання містить лише норми ст.36 КЗпП України.

Вказує, що при її звільненні відповідач проігнорував той факт, що вона працювала у Зеленодольській міській лікарні з 12.09.1989 року по 15.03.2021 року, при цьому записи в її трудовій книжці стосуються лише перейменування цього медичного закладу в різні медичні структури.

При видачі наказу (розпорядження) про припинення трудового договору відповідач проігнорував той факт, що вона є постійним донором, при цьому як донор допомагає хворим та особам, яким необхідно переливання крові безоплатно на добровільній основі з 13.04.2009 року, не врахував її спеціальну освіту та той факт, що вона пройшла атестацію при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації та отримала вищу категорію в спеціальності «сестринська справа».

Крім того, зазначила, що при звільненні відповідач не врахував того факту, що скорочення відбулося при наявних вакантних посадах, про що вона повідомляла 02.03.2021 року директору «Зеленодольський ЦПМСД», на що не отримала відповіді, а замість цього отримала відповідь-відписку про те, що її заява на переведення на вакантне місце сестри кабінету щеплень не може бути задоволена без будь яких коментарів.

Також відповідач не врахував і проігнорував той факт, що в неї на руках є хвора недієздатна мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є лежачою та не може самостійно себе обслуговувати та пересуватися, а також хворий син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який практично є незрячим та не може самостійно себе обслуговувати, так як у нього крім неї нікого немає.

Зазначила, що її не було повідомлено про наступне вивільнення і про такий наказ про зміни структури та штатного розпису в КНП «ЗЦПМСД» ЗМР її ніхто не повідомляв і такого наказу їй на руки не видавали, але у відділі кадрів її повідомили, що вона «не в команді».

При цьому про відсутність або наявність вакансій власник їй не повідомляв у повідомленні про звільнення, проте ним не було доведено, що за останній період з 15.03.2021 року не було створено нових посад, або вакансії які вона могла би обійняти.

При припиненні трудового договору відповідач не врахував та проігнорував те, що вона є постійним штатним донором, яким згідно з законом передбачено захист прав донора, у тому числі і трудових. Також, їй було встановлено кваліфікацію медсестри вищої категорії, тому її кваліфікація є достатньою для виконання трудових обов`язків. За 32 роки перебування у трудових відносинах з установою вона не притягалася до дисциплінарної відповідальності, мала ряд заохочень та мала переважне право на залишення на роботі щонайменше за трьома пунктами, що зазначені у ч.2 ст.42 КЗпП України, а саме: вона є особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком; вона є працівницею з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, установі, організації; є працівницею, яка навчалася в учбових закладах без відриву від виробництва.

Зазначила, що роботодавець не встановлював та не оцінював ні кваліфікацію, ні продуктивність праці всіх працівників, які підлягали скороченню, не вирішував питання також про те, хто із працівників має переважне право на залишення на роботі. Крім того, після її звільнення на посаду медсестри кабінету щеплень прийняли медсестру, яка взагалі не працювала в амбулаторії, що вказує на «вибірковість» рішення відповідача.

Вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки власник або уповноважений ним орган не врахував переважне право на залишення її як працівника на роботі; не запропонував їй, як працівникові перейти на іншу роботу на тому самому підприємстві; не надав їй, як працівнику гарантії, передбаченні чинним законодавством. Тому, на підставі викладеного, позивач просила визнати незаконним наказ (розпорядження) Комунального некомерційного підприємства «Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги» про припинення трудового договору №50-к від 15.03.2021 року ОСОБА_1 . Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги» на її користь виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.03.2021 року до дня ухвалення рішення судом про поновлення на роботі (а.с.1-6).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги" про скасування наказу (розпорядження) №50-к від 15.03.2021 року Комунального некомерційного підприємства "Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги" Зеленодольської міської ради про припинення договору про поновлення на роботі.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені нею позовні вимоги з компенсацією моральних та матеріальних збитків.

При цьому, скаржник зазначає, що при ухваленні рішення, місцевий суд проігнорував той факт, що в наказі про її звільнення з роботи є посилання не на розірвання трудового договору, а на припинення трудового договору, в оскаржуваному наказі відсутнє жодне посилання про звільнення та підстави звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, при цьому у трудовій книжці зроблено запис, що вона звільнена за скороченням чисельності п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вказує, що суд першої інстанції сплутав поняття «припинення» та «розірвання» і проігнорував той факт, що ст.40 п.1 КЗпП України передбачає саме розірвання трудового договору, а не його припинення, натомість її звільнили за неіснуючою статтею та положенням «про припинення трудового договору», при цьому суд проігнорував, що підстави припинення трудового договору містять лише положення ст.36 КЗпП України.

Скаржник зазначає, що при винесенні судового рішення, місцевий суд помилково вказав, що згідно протоколу №25 засідання тарифікаційної комісії було вирішено скоротити сестру загальної практики сімейної медицини, яка йде під №8 списків посад, однак суд проігнорував той факт, що жодного наказу власника підприємства про скорочення посади сестри медичної загальної практики сімейної медицини міської лікарської амбулаторії ЗПСМ м.Зеленодольськ не існує, такий наказ не видавався, а після звільнення позивача з посади на її місце була призначена інша людина, яка працювала в Великокостромській сільській амбулаторії і яка мала менший досвід роботи в медицині.

Окрім того, позивач вважає, що суд першої інстанції не врахував та проігнорував той факт, що в неї на руках є хвора недієздатна мама ОСОБА_2 , 1949 року народження, яка є лежачою хворою, так як хворіє на ішемію головного мозку ІІ ступеню, гіпертонічна хвороба ІІ 1 ст. ризику через ОХЗ хребта, деформуючий остеоартроз колінних суглобів ІІ ступеню та лівого гомілкового суглобу ІІ ступеню не може самостійно себе обслуговувати та пересуватись. Вказує, що в неї на руках хворий син ОСОБА_3 , 1996 року народження, який є практично незрячим, так як хворіює на міопію середнього ступеню, складний міопічний астигматизм, ССО обох очей ІІ ступеню, який не може себе самостійно обслуговувати, так як у нього, крім неї, нікого не має. Зазначений факт був підтверджений наданими доказами та показами свідків.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано норми ст.42 КЗпП України, а саме, що вона мала переважне право на залишення на роботі, оскільки пропрацювала в цьому медичному закладі більше 32 років, надала докази, що в сім`ї немає інших працівників із самостійним заробітком, що вона має більш високу кваліфікацію виконання конкретних медичних процедур, які в даному медичному закладі виконувала лише вона, та при її звільненні хворі пацієнти вимушені звертатися за медичною допомогою в інші медичні заклади, інших населених пунктів України, що було підтверджено в судовому засіданні свідками, пацієнтами Зеленодольської лікарні.

Позивач вказує, що місцевий суд проігнорував той факт, що на час її звільнення були вакантні три рівноцінні посади медичних сестер та водій швидкої допомоги, а вона, як особа, що працювала на автомобілях відповідного рівня також могла виконувати ці роботи. Стверджує, що жодного попередження про розірвання трудового договору їй не вручалося і такого попередження вона не підписувала, вважає, що її було звільнено без законних підстав з порушенням встановленого законом порядку, відповідачем при її звільненні, не доведено виконання вимог ст.ст.40 ч.2, 49-2 ч.3 КЗпП України, що є безумовною підставою для скасування наказу про звільнення та поновленні на роботі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач Комунальне некомерційне підприємство "Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги" Зеленодольської міської ради, просить рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.11.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, оскільки надані позивачем медичні документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження поважності причин звернення до суду з пропуском встановленог законом місячного строку.

У запереченнях позивача ОСОБА_1 на відзив відповідача, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача ОСОБА_4 , яка у повному обсязі підтримала вимоги апеляційної скарги і просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено ОСОБА_1 01.08.2008 року прийнята в Зеленодольську міську лікарню на посаду сестри медичної процедурного кабінету поліклініки по переводу з дошкільного навчального закладу «Росинка». З 15.05.2018 року Комунальний заклад «Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги» реорганізовано шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги» Зеленодольської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 13.09.1989 року (а.с.10-13).

15.03.2021 року наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору №50-к КНП «Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги» ЗМР сестру медичну загальної практики-сімейної медицини ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з скороченням чисельності працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с.8).

Так, відповідно до розділу 8 Статуту КНП «Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги» Зеленодольської міської ради затвердженого рішенням Зеленодольської міської ради від 21.12.2020 року №73 вбачається, що до складу підприємства входять три лікувально-профілактичні підрозділи: Зеленодольська міська лікарська амбулаторія, сільські лікарські амбулаторії сіл Велика Костромка та Мар`янське (а.с.43-55)

З рішення Зеленодольської міської ради 3 сесії VIII скликання №70 від 21.12.2020 року «Про затвердження міських програм на 2021 рік» та №71 від 21.12.2020 року «Про бюджет міської територіальної громади на 2021 рік», обсяг видатків на реалізацію заходів міської програми розвитку первинної медико-санітарної допомоги на 2021 рік становить 9 500 тис. грн., в тому числі на заробітну плату працівників 7 436,038 тис. грн. (а.с.57-70).

28.12.2020 року головний лікар КНП «Зеленодольський центр ПМСД» ЗМР Піскунова Л.В. звернулася з листом за №672 до Зеленодольського міського голови згідно якого, задля недопущення погіршення якості медичних послуг, що надаються центром первинної медико-санітарної допомоги, та забезпечення належного фінансового забезпечення діяльності міської та сільських лікарських амбулаторій у 2021 році просять додатково передбачити на реалізацію заходів міської Програми розвитку первинної медико-санітарної допомоги кошти в сумі 3051,0 тис. гривень (а.с.71-72).

З відповіді виконавчого комітету Зеленодольської міської ради за №4018/02-11 від 29.12.2020 року на лист головного лікаря КНП «Зеленодольський центр ПМСД» ЗМР від 28.12.2020 року вбачається, що просять забезпечити у 2021 році взяття зобов`язань відповідно до встановлених на плановий бюджетний рік кошторисних призначень, у тому числі шляхом упорядкування штатної чисельності працівників, забезпечення економного та раціонального використання енергоносіїв тощо (а.с.73-74).

Згідно протоколу №25 засідання тарифікаційної комісії КНП «Зеленодольський центр ПМСД» ЗМР від 30.12.2020 року вбачається, що на засіданні вирішено провести скорочення чисельності та штату працівників підприємств, визначено список посад, які будуть скорочені, серед яких під №8 сестра медична загальної практики сімейної медицини міської лікарської амбулаторії ЗПСМ м.Зеленодольськ (а.с.75-79).

Згідно з штатним розписом з 01.01.2021 року КНП «Зеленодольський ЦПМСД» ЗМР затверджено штати в кількості 119,00 шт. од. із місячним фондом заробітної плати 830421,97 грн. (а.с.91-101).

Відповідно до наказу №4 від 04.01.2001 року КНП «Зеленодольський ЦПМСД» ЗМР «Про внесення змін до штатного розпису на 2021 рік» вбачається, що внесено з 16.03.2021 року зміни до штатного розпису, серед яких виведено із штатного розпису міської лікарської амбулаторії ЗПСМ м.Зеленодольськ сестра медична загальної практики сімейної медицини в кількості 2,00 ставки та наказано підготувати та надати на затвердження директору підприємства новий штатний розклад підприємства, який буде діяти з 16.03.2021 року (а.с.106-107).

Листом №12 від 08.01.2021 року директор КНП «Зеленодольський центр ПМСД» ЗМР повідомлено Профспілковий комітет первинної профспілкової організації ВППНВФ КНП «Зеленодольський центр ПМСД» ЗМР про заплановане звільнення працівників та зміну суттєвих умов праці в підрозділах підприємства (а.с.108-109).

Наказом №63 від 11.01.2021 року КНП «Зеленодольський центр ПМСД» ЗМР «Про попередження про наступне вивільнення працівників», зобов`язано інспектора з кадрів ОСОБА_5 в строк до 15.01.2021 року: ознайомити працівників, що займають посади, які скорочуються, про наступне скорочення чисельності та штату, з наявними на підприємстві вакантними посадами та розмірами заробітної плати по ним, з правами, пільгами та компенсаціями вивільнюваним працівникам (а.с.110).

14.01.2021 року позивач ознайомлена з наказом від 11.01.2021 року №63 «Про попереджених про наступне вивільнення працівників» та з наказом від 04.01.2021 року №4 «Про внесення змін до штатного розпису на 2021 рік», що підтверджується її підписом в Листі ознайомлення працівників КНП «Зеленодольський центр ПМСД» ЗМР з наказами від 11.01.2021 року №63 та від 04.01.2021 року №4 (а.с.111-113).

14.01.2021 року інформовано державну службу зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (а.с.114).

З штатного розпису з 16.03.2021 року КНП «Зеленодольський ЦПМСД» ЗМР вбачається, що затверджено штати в кількості 94,50 шт. од. із місячним фондом заробітної плати 668327,39 грн. (а.с.115-124).

Наказом №84 від 15.02.2021 року КНП «Зеленодольський ЦПМСД» ЗМР зі штату виведена посада сестри медичної загальної практики сімейної медицини в кількості 1,00 ставка та внесені зміни в штатний розпис, яким затверджений штат у кількості 93,50 одиниць з місячним фондом заробітної плати 660959,14 грн., який діє з 16.03.2021 року (а.с.125-135).

Згідно протоколу виробничої наради при директору підприємства з питань приведення штатного розпису у відповідність до виділеного розміру фінансування від 04.01.2021 року вирішено: розпочати процедуру приведення штатного розпису у відповідність до виділеного Зеленодольською міською радою фінансування та обсягу надання послуг; розробити та ввести з 16.03.2021 року новий штатний розпис з урахуванням пропозицій тарифікаційної комісії (а.с.80-83).

Згідно протоколу виробничої наради при директору підприємства з питання визначення конкретних працівників, що підлягають скороченню, по тим посадам на яких працює декілька працівників від 16.02.2021 року вирішено: визначити по посадам, чисельність яких підлягає скороченню, наступних працівників: ОСОБА_6 сестра медична загальної практики сімейної медицини СЛА ЗПСМ с.Мар`янське; ОСОБА_7 сестра медична процедурного кабінету СЛА ЗПСМ с.Мар`янське; ОСОБА_8 молодша медична сестра СЛА ЗПСМ с.Мар`янське; ОСОБА_9 сестра медична загальної практики сімейної медицини с.Велика Костромка; ОСОБА_1 сестра медична загальної практики сімейної медицини МЛА ЗПСМ м.Зеленодольськ; ОСОБА_10 молодша медична сестра МЛА ЗПСМ м.Зеленодольськ; ОСОБА_11 бухгалтер АУП. Інспектору з кадрів ОСОБА_5 включити вищезазначених працівників до списку працівників для отримання згоди профспілкового комітету на звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.84-86).

Листом №88 від 16.02.2021 року КНП «Зеленодольський ЦПМСД» ЗМР направлено звернення до Профспілкового комітету первинної профспілкової організації ВППНВФ КНП «Зеленодольський центр ПМСД» ЗМР на отримання згоди на звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.136-137).

Згідно Протокол №86 від 22.03.2021 року засідання ПК КНП «ЗЦПМСД» про надання згоди на звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України вбачається, що подання стосовно ОСОБА_1 профспілковий комітет не розглядав, так як вона не є членом профспілкової організації (а.с.138).

Згідно наказу №104 від 31.03.2021 року КНП «Зеленодольський ЦПМСД» ЗМР закріплено за лікарями загальної практики сімейними лікарями та сестрами медичними ЗПСМ по КНП «Зеленодольський центр ПМСД» ЗМР в розрізі амбулаторії: МЛА ЗПСМ м.Зеленодольськ, СЛА ЗПСМ с.Мар`янське та СЛА ЗПСМ с.В.Костромка населення згідно підписаних декларацій станом на 01.04.2021 року (а.с.140-149).

02.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до директора КНП «ЗЦПМСЛ» ЗМР, згідно якої просила розглянути питання її працевлаштування на посаду сестри медичної кабінету щеплень, на час чергової та декретної відпустки сестри медичної кабінету щеплень ОСОБА_12 . Досвід роботи в цьому кабінеті має, зауважень не було (а.с.15).

З відповіді директора КНП «ЗЦПМСЛ» ЗМР №145 від 11.03.2021 року на заяву позивача від 02.03.2021 року вбачається, що працівники, які займають посади, що підлягають скороченню, мають рівні права на працевлаштування на наявні на підприємстві вакансії. На момент попередження вакантних посад на підприємстві не було. В період дії попередження, зі слів ОСОБА_12 , яка займає посаду сестри медичної кабінету щеплень МЛА ЗПСМ м.Зеленодольськ, стало відомо, що в квітні місяці 2021 року у неї настане право на отримання відпустки по вагітності та пологам. Перед цією відпусткою вона має намір використати частину своєї чергової відпустки. Згідно поданої заяви сестри медичної ЗПСМ СЛА ЗПСМ с.Велика Костромка ОСОБА_9 , посада якої підлягає скороченню, взявши до уваги її професійні якості, кваліфікацію, досвід роботи в питаннях проведення вакцинації, 25.02.2021 року керівником було прийнято рішення про задоволення її заяви та про тимчасове переведення ОСОБА_9 на посаду сестри медичної кабінету щеплень МЛА ЗПСМ м.Зеленодольськ. Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 про тимчасове переведення не може бути задоволена (а.с.16).

З посвідчення №30/260-о/20 вбачається, що ОСОБА_1 07.04.2020 року проходила атестацію в атестаційній комісії при департаменті охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації і наказом по департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 07.04.2020 року №260-о їй присвоєна кваліфікаційна категорія зі спеціальності «Сестринська справа», вищої категорії (а.с.18).

Також суд встановив, що листок ознайомлення працівників з наказами про попередження про наступне вивільнення працівників та про внесення змін до штатного розпису (а.с.111-113) не містить переліку вакантних посад або повідомлення про відсутність вакантних посад .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами, виходив з того, що права позивача під час звільнення з роботи 15.03.2021 року були порушені, оскільки відповідачем не надано доказів дотримання гарантій передбачених ст.42 КЗпПУ, однак позов ОСОБА_1 пред`явлено 20.05.2021 року з пропуском строку, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України, та поважні причини для поновлення такого строку відсутні, тому у задоволенні прозову про поновлення на роботі та похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, що неповідомлення про наявність (відсутність) вакантних посад свідчить про неналежне виконання роботодавцем обов`язку щодо працевлаштування працівника, який виник у нього з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

Окрім того, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що при звільненні ОСОБА_1 було дотримано вимоги частини першої статті 42 КЗпП, згідно якої при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ст. 2 КЗпПУ, право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17 роз`яснено, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі №6-40цс15 зазначено, що «оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Факт скорочення у відповідача чисельності працівників сторонами не заперечувався.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні її клопотання про поновлення строку звернення до суду, виходив з того, що ОСОБА_1 не надала допустимих доказів на підтвердження непрацездатності чи інших поважних причин які б об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду у визначений положеннями ст.233 КЗпПУ місячний строк.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно норм ст.233 КЗпПУ, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Так судом встановлено, що з наказом про звільнення позивач ознайомлена у день звільнення 15.03.2021 року (а.с.8), також судом встановлено, що до суду з позовом ОСОБА_1 звернулась 20.05.2021 року, тобто через 2 місяці і 6 днів, пропустивши, встановлений законом місячний строк.

Відповідно до положень ст.234 КЗпПУ, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі позивач надала суду наступні докази: заяву від 05.04.2021 року про звернення до Дніпропетровської обласної прокуратури, в якій просила відновити її на посаді сімейної медсестри КНП «Зеленодольський ЦПМСД» ЗМР та притягти до відповідальності керівництво КНП «Зеленодольський ЦПМСД» ЗМР за порушення (а.с.19); лист Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області №КА-0169 від 07.04.2021 року «Про розгляд звернення», з якого видно, що ОСОБА_1 зверталася до урядової «гарячої» лінії щодо першочергового працевлаштування (а.с.20); повідомлення Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області №КА-134/0206 від 13.04.2021 року, з якого вбачається, що позивач повторно зверталася до урядової «гарячої» лінії щодо першочергового працевлаштування (а.с.21); виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 (а.с.22); довідки видані 16.05.2021 року, 29.04.2021 року, 20.04.2021 року, 12.04.2021 року, 29.03.2021 року сімейним лікарем КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №6» ДМР (а.с.23-25); виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого ОСОБА_2 , 1949 року народження (а.с.27); виписку з медичної карти пацієнта №000037211 ОСОБА_3 (а.с.28); виписку МЦ «Візум офтальмологічний центр» на ОСОБА_3 (а.с.29).

З виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що остання 13.05.2021 року перебувала в амбулаторно-поліклінічному закладі, повний діагноз: ІХС: стабільна стенокардія, дифузний кардіосклероз СН 0 ст. Гіпертонічна хвороба 1 ст 2 ст. ризик середній. Астено-невротичний синдром. Постковідний синдром (ІФА від 27.11.20 Ig M на SARS-CoV-2 позитивний). Деформуючий остеоартроз лівого гомілковостопного суглобу І ст. П`ятнока шпора по підошвиній та задній поверхні, больовий синдром стадія загострення (а.с.22).

З довідок виданих 16.05.2021 року, 29.04.2021 року, 20.04.2021 року, 12.04.2021 року, 29.03.2021 року сімейним лікарем КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №6» ДМР вбачається, що позивач 13.05.2021 року, 16.04.2021 року, 20.04.2021 року, 08.04.2020 року, 26.03.2020 року зверталася до сімейного лікаря (а.с.23-25).

Допитом в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , встановлено, що позивач зверталась до неї, як сімейного лікаря за медичною допомогою, отримала консультації та їй було призначено лікування.

Поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, тому має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; необхідно враховувати тривалість пропуску строку та можливі наслідки його відновлення для інших осіб. При цьому доведення поважності причин пропуску строку звернення до суду покладається саме на позивача.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Матеріалами справи підтверджено, що з позовом до суду ОСОБА_1 звернулась 20.05.2021 року, тобто через 2 місяці і 6 днів, порушивши встановлений законом місячний строк, при цьому у клопотанні про поновлення строку звернення до суду з позовом, позивач зазначила, що 26.11.2020 вона захворіла з підозрою на COVID-19, отримала позитивні ІФА тест на короновірус, а 29 березня 2021 року захворіла повторно і вимушено знаходилась на лікуванні до 13.05.2021, у зв`язку з чим в місячний строк не змогла звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі. На підтвердження захворювання на COVID-19 позивач надала Результат аналізу на COVID-19 №13406 від 27.11.2020 (а.с.26).

У запереченях на відзив відповідача на її апеляційну скаргу від 14.03.2022, як і в апеляційній скарзі, позивач, як на причини пропуску строку звернення до суду вказує на те, що суд першої інстанції не врахував та проігнорував той факт, що в неї на руках є хвора недієздатна мама ОСОБА_2 , 1949 року народження, яка є лежачою хворою, так як хворіє на ішемію головного мозку ІІ ступеню, гіпертонічна хвороба ІІ 1 ст. ризику через ОХЗ хребта, деформуючий остеоартроз колінних суглобів ІІ ступеню та лівого гомілкового суглобу ІІ ступеню не може самостійно себе обслуговувати та пересуватись, а також її хворий син ОСОБА_3 , 1996 року народження, який є практично незрячим, так як хворіює на міопію середнього ступеню, складний міопічний астигматизм, ССО обох очей ІІ ступеню, який, також не може себе самостійно обслуговувати, так як у нього, крім неї, нікого не має, який до того ж проходив оперативне лікування 06.05.2021 в МЦ «Візум офтальмологічний центр», що підтверджено наявними у справі доказами: випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 , 1949 року народження (а.с.27); випискою з медичної карти пацієнта №000037211 на ім`я ОСОБА_3 (а.с.28); випискою МЦ «Візум офтальмологічний центр» на ОСОБА_3 (а.с.29).

Колегія суддів, перевіривши поважність причин пропуску строку та надані позивачем докази, погоджуючись з тим, що звернення до відповідних органів щодо проведення перевірки дотримання відповідачем законодавства про працю за фактом звільнення (неналежно обраний спосіб захисту), не є підставою для поновлення пропущеного строку, на підставі досліджених доказів, наведених вище, беручи до уваги конкретні обставини справи, той факт, що пропуск строку є не значним - 2 м. і 6 днів, дійшла висновку, що хвороба позивача після її звільнення та наявність на її утриманні тяжко хворої матері і хворого сина, які потребують її допомоги є поважною причиною пропуску строку, тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі підлягає задоволенню.

Оскільки, судом першої інстанції під час судового розгляду було встановлено, що права позивача під час звільнення з роботи 15.03.2021 року були порушені, у зв`язку з не дотриманням відповідачем гарантій передбачених ст.42 КЗпПУ та з урахуванням поновлення судом апеляційної інстанції позивачу пропущеного строку звернення до суду з позовом, колегія суддів дійшла висновку про доведеність та обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, які підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу приймається судом одночасно з рішенням про поновлення на роботі.

На запит суду апеляційної інстанції про надання довідки про середній заробіток ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабміну №100 від 8 лютого 1995 р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідачем була надана довіка, яка не зовсім відповідає вимогам зазначеного Порядку, оскільки у довідці зазначена заробітна плата позивача помісячно, починаючи з березня 2020 року по лютий 2021 року включно, а не за останні два місяці, що передували звільненню, також у довідці не зазначено відпрацьований позивачем час.

Проте, довідка містить данні про заробітну плату позивача за січень та лютий 2021 року, тобто за останні 2 місяці до звільнення позивача (15.03.2021), тому суд апеляційної інстанції наводить власний розрахунок середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , за якою слід розраховувати середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Так, відповідно наданої відповідачем довідки, заробітна плата позивача у січні 2021 року становила 9 160, 02 грн., а у лютому 2021 року її розмір складав 9 760,21 грн., що разом складає суму 18 920,23 грн.

У січні 2021 року було 19 робочих днів, а у лютому 2021 року робочих днів 20, що разом становить 39 робочих днів за вказаний період.

Для отримання середньоденної заробітної плати позивача необхідно отриману за два останні місяці перед звільненням заробітну плату в розмірі 18 920,23 грн. поділити на кількість робочих днів у цей період - 39 днів та в результаті ділення отримуємо - 485,13 грн.

Кількість робочих днів за період з 16.03.2021 року перший день після звільнення позивача по 21.07.2022 року день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, становить 342 дні, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 становить 165 915,86 грн., виходячи з розрахунку (середньоденна заробітна плата 485,13 грн., х. 342 дні = 165 915,86 грн.).

Згідно положенням ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору.

Ставка судового збору за подачу до суду позову з вимогою майнового характеру для фізичної особи становить 1% ціни позову, тому з урахуванням, стягнутої судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який становить 165 915,86 грн.- 1% від цієї суми складає 1659,16 грн.

За подачу до суду позову з вимогою немайнового характеру ставка судового збору для фізичної особи становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який у 2021 році (рік подання позовної заяви) становив 2270 грн., відповідно 0,4 розміру від цієї суми становить- 908 грн.

Отже, за розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 2567,16 грн.

За подачу позивачем апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 3850,74 грн., що становить 150 відсотків від суми судового збору за подачу позивачем позову до суду першої інстанції.

Таким чином стягненню з відповідача на користь держави за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій підлягає судовий збір в розмірі 6417,90 грн. (2567,16 грн.+ 3850,74 грн.= 6417,90 грн.).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.374, п.п.1,3,4 ч.1 ст.376, ст.382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати незаконним наказ (розпорядження) Комунального некомерційного підприємства «Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги» про припинення трудового договору №50-к від 15 березня 2021 року з ОСОБА_4 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді медичної сестри загальної практики-сімейної медицини Комунального некомерційного підприємства «Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги» Зеленодольської міської ради.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 березня 2021 року по 21 липня 2022 року в розмірі 165 915,86 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять гривень вісімдесят шість копійок) без утримання податку на доходи фізичних осіб і інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Зеленодольський центр первинної медико-санітарної допомоги» на користь держави судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції в розмірі 6417,90 грн. (шість тисяч чотириста сімнадцять гривень дев`яносто копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 липня 2022 року.

Головуючий:

Судді: