ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 липня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 741/1523/20

Головуючий у першій інстанції Крупина А. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/252/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Позняк А.М., Приліпко В.В.

Позивачі: ОСОБА_1 (спадкоємець ОСОБА_2 ), ОСОБА_3

Відповідач: ОСОБА_4

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_4

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 (спадкоємець ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності (суддя Крупина А.О.) ухвалене у м. Носівка о 14 годині 12 хвилин, повний текст рішення виготовлений 28 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року до Носівського районного суду звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовними вимогами до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про:

- витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлову будівлю: магазин продовольчих товарів та кафе площею 208,80 кв. м. та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0083, площею 0,0374 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасування державної реєстрації права власності (номер запису про право власності: 26530505) ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0083, площею 0,0374 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасування державної реєстрації права власності (номер запису про право власності: 26530045) ОСОБА_4 на нежитлову будівлю: магазин продовольчих товарів та кафе, площею 208,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння титульних власників позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поза їх волею, що підтверджується постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 741/496/18, яка набула законної сили. Відтак позивачі мають право витребувати його з незаконного володіння останнього набувача майна, яким є ОСОБА_4 з одночасним скасуванням державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0083, площею 0,0374 га, та на нежитлову будівлю: магазин продовольчих товарів та кафе, площею 208,80 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності задоволено: витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нежитлову будівлю: магазин продовольчих товарів та кафе площею 208,80 кв. м та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0083, площею 0,0374 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 ; скасовано державну реєстрацію речових прав на зазначене вище нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 та припинено на нього право власності за відповідачем; стягнуто з відповідача на користь позивачів, понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5980,60 грн за подання позовної заяви та 420,40 грн за подання заяви про забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що витребування як нежитлової будівлі магазину продовольчих товарів та кафе, так і земельної ділянки та повернення її у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з урахуванням факту незаконного набуття права власності на них ОСОБА_4 не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном. Тому такий магазин та земельну ділянку можна витребувати у кінцевого набувача як незаконного володільця відповідно до статті 388 ЦК України. Крім того, судом враховано, що постановою від 20 жовтня 2020 року Чернігівського апеляційного суду свідоцтва від 16.03.2018 про належність ОСОБА_5 на праві власності майна, що складається з: нежитлової будівлі, магазину продовольчих товарів та кафе, загальною площею 208,8 кв.м, та земельної ділянки площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:001:0083, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , були визнані недійсними та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на дане майно, а також було визнано недійсними електронні торги та протокол проведення електронних торгів № 304700, проведені ДП «Сетам» 20.12.2017 з реалізації вказаного вище майна, що не створило жодних юридичних наслідків для ОСОБА_5 , тому державна реєстрація речових прав на вказане вище майно за останнім набувачем, відповідачем ОСОБА_4 , підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а тому був позбавлений можливості подання відзиву на позовну заяву,що стало причиною прийняття судом необгрунтованого та незаконного рішення. Також ОСОБА_4 вказує, що суд у разі відсутності у судовому засіданні відповідача повинен був ухвалити заочне рішення чого зроблено не було і як наслідок покладення надмірного тягару по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на відповідча. Крім того, ОСОБА_4 вважає, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту, оскільки останніми не надано до суду належних та достатніх доказів для встановлення факту вибуття майна з їх володіння не з їх волі. У даному випадку до спірних правовідносин потрібно застосовувати положення ч. 2 ст. 388 ЦК України щодо неможливості витребування від добросовісного набувача майна, яке було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень. На момент набуття у власність відповідачем майна, воно не перебувало в обтяженні і тому він придбав майно, як добросовісний набувач.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення , а рішення суду першої інстанції без змін. ОСОБА_3 зазначає, що у справі судом першої інстанції було проведено не одне судове засідання і її розгляд тривав з 21 січня по 21 вересня 2021 року, причинами відкладення розгляду справи була неявка відповідача до суду. В матеріалах справи містяться докази, що підтверджують направлення як відповідачу так і третій особі ухвал, повісток, що свідчить про виконання судом першої інстанції норм процесуального права щодо повідомлення учасників процесу про дату час і місце розгляду справи. Проте в жодне судове засідання відповідач не з`явився і про причини неявки суд не повідомляв. Виходячи з приписів ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд першої інстанції правомірно розглянув справу без участі відповідача, який належним чином повідомлений про дату , час та місце судового розгляду справи, але повнорно не з`явився до суду. При цьому відповідач зазначає про порушення його прав на подання доказів, але до апеляційної скарги ним не додано жодного доказу, що свідчить про їх відсутність. Також ОСОБА_3 зазначає, що твердження відповідача, про те що позивачами не надано до суду належних і достатніх доказів для встановлення факту вибуття майна з їх володіння не з їх волі та неможливість витребування майна на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України повністю спростовується матеріалами справи. Крім того, при застосуванні до спірних правовідносин положень ст.ст. 387,388 ЦК України судом були враховані правові висновки Великої Палати Верховного суду викладені у Постановах від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від 7.11.2018 року № 488/5027/14-ц, від 19.05.2020 № 916/1608/18. ОСОБА_3 вказує, що твердження відповідача в апеляційній скарзі про необхідність застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 388 ЦК України та щодо неможливості витребування від добросовісного набувача майна, яке було продане в порядку, встановленому для виконання рішень, у зв`язку з чим позовні вимоги у даній справі не підлягають задоволенню є хибним, оскільки ОСОБА_4 набув спірне майно за відплатним договором.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

По справі встановлено, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року (провадження № 61-17144св20) позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування державної реєстрації права власності було задоволено. Даною постановою:

- визнано недійсними електронні торги, проведені ДП «Сетам» 20.12.2017 з реалізації нежитлової будівлі: магазин продовольчих товарів та кафе, площею 208,80 кв. м, розташованої на земельній ділянці площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:001:0083, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнано недійсним протокол № 304700 проведення електронних торгів від 20.12.2017 з реалізації майна нежитлової будівлі: магазин продовольчих товарів та кафе, площею 208,80 кв.м, розташованої на земельній ділянці площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:001:0083, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнано недійсним акт про проведені електронні торги від 21.02.2018, складений старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Танащук О.М.;

- визнано недійсним свідоцтво від 16.03.2018, видане державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Перев`язко Л.М., реєстровий номер 343, про належність ОСОБА_5 на праві власності майна, що складається з: нежитлової будівлі, магазину продовольчих товарів та кафе, загальною площею 208,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та скасовано державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності 25308698) ОСОБА_5 на дане майно;

- визнано недійсним свідоцтво від 16.03.2018, видане державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Перев`язко Л.М., реєстровий номер 344, про належність ОСОБА_5 на праві власності майна, що складається з: земельної ділянки площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:001:0083, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та скасовано державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності 25308865) ОСОБА_5 на дане майно.

Зазначеним судовим рішенням було встановлено, що на примусовому виконанні у Деснянському РВ ДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва станом на день проведення електронних торгів перебувало зведене виконавче провадження № 46090404 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_2 на користь юридичних та фізичних осіб грошових коштів на загальну суму 3955158,12 грн, в рамках якого було реалізоване 20.12.2017 року шляхом проведення електронних торгів належне на праві власності позивачам майно, а саме

нежитлову будівлю: магазин продовольчих товарів та кафе, площею 208,80 кв. м, розташованої на земельній ділянці площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:001:0083, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Переможцем електронних торгів та новим власником майна реалізованого на електронних торгах став ОСОБА_5 .

З позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування державної реєстрації права власності позивачі звернулись до суду у квітні 2018 року. ( а.с. 25-33)

З матеріалів справи вбачається, що 08 червня 2018 року між ОСОБА_5 як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем було укладено договір купілі-продажу нежитлової будівлі магазину продовольчих товарів та кафе, загальною площею 208,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:001:0083, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , які було посвідчено приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області та зареєстровано в реєстрах за номерами відповідно 615 та 616 (а. с. 36-38, 140-141).

Одночасно, 08 червня 2018 року приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Зеленським В.В. як державним реєстратором та спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, було прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_4 право власності щодо нежитлової будівлі магазину продовольчих товарів та кафе, загальною площею 208,8 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , (номер запису про право власності 26530505), та земельної ділянки площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:001:0083, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 26530045), що підтверджується інформаційною довідкою від 11 листопада 2020 року № 232026128 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власностіф на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухоимого майна щодо обєкта нерухомого майна (а. с. 34-35).

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у апеляційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно частини першої та другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно із положеннями статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

За правилами частини першої статті 130 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 30.12.2020 року було відкрито провадження у справі ( а.с. 73) Матеріали справи містять відомості про навність судових повісток виписаних на ім`я ОСОБА_4 про його виклик на 21.01.2021 року на 14 годин, на 9.02.2021 рік на 11 годину, на 25.02.2021 рік на 12 годину, на 25.03.2021 року на 14 годину, на 05.04.2021 року на 14 годину, на 26.04.2021 року на 14 годину 30 хв, на 13.05.2021 року, на 12.07.2021 року на 12 годину, на 21.12.2021 року на 11 годин ( а.с. 78, 90, 96,105, 119,127,176, 186,195) Судові повістки та ухвала про відкриття провадження були направлені на адресу реєстрації ОСОБА_4 , однак повернуті у зв`язку з закінченням терміну зберігання , а також адресат відсутній за вказаною адресою ( а.с.97, 98,99,113, 138,196,200)

Тобто матеріали справи не містять документів, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про розгляд судом справи судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Аналіз змісту апеляційної скарги ОСОБА_4 свідчить, що в апеляційній скарзі вказувалося про неповідомлення судом першої інстанції його про дату, час і місце розгляду справи.

Таким чином, порушення норм ч.3 ст. 376 ЦПК України судом першої інстанції є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17).

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Доводи апеляційної скарги також зводяться до того, що суд першої інстанції не перевірив наявність підстав для витребовування у відповідача спірного нерухомого майна та земельної ділянки на предмет співмірності такого втручання у право відповідача на мирне володіння майном і переслідуваній меті такого втручання.

Проте апеляційний суд відхиляє такі доводи апелянта, оскільки наявні достатні правові підстави для витребовування спірного майна у добросовісного набувача .

Так, підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування державної реєстрації права власності було встановлення судом апеляційної інстанції факту відчудження нежитлової будівлі магазину продовольчих товарів та кафе, загальною площею 208,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0374 га, кадастровий номер :01:001:0083, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , їх частки, на прилюдних торгах, яка належить ОСОБА_3 без її згоди, за відсутності обов`язку останньої на виконання боргових зобов`язань ОСОБА_2 .

Крім того, звертаючись до суду з позовом, який є предметом даного розгляду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказували на те, що 10.04.2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_5 про визнання недійсними електронних торгів, свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування державної реєстрації права власності і ОСОБА_5 , попередній власник спірного майна, був обізнаний про наявність судового спору щодо цього майна, але уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 8 червня 2018 року, зазначивши в п.1.4 договору про відсутність судових спорів стосовно майна, яке відчуджувалось.(а.с. 37-38)

Таким чином, вибуття з власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належного їм на праві власності майна - магазину продовольчих товарів та кафе, а також земельної ділянки було проведено поза їх волею і матеріали справи, що розглядається містять достатньо доказів на підтвердження даної обставини.

Отже, позивачі, як власники спірного майна з дотриманням вимог статті 388 ЦК України звернулись з позовом про витребування спірного майна від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, тобто ОСОБА_4 .

Крім того, не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних відносин ч. 2 ст. 388 ЦК України щодо неможливості витребування від добросовісного набувача майна, яке було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень, оскільки матеріали справи не містять доказів що нежитлова будівля магазину продовольчих товарів та кафе, а також земельна ділянка були продані на виконання судового рішення. Матеріали справи містять відомості про наявність зведеного виконавчого провадження щодо наявності зобов`язань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 взагалі не є боржником. Майно було відчуджене ОСОБА_5 при наявності судового спору, а новий власник ОСОБА_4 мав реальну можливість перевірити підстави набуття ОСОБА_5 спірного майна у власність.

Колегія суддів виходячи з вище зазначеного, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позову до суду позивачами було сплачено судовий збір у сумі 5980,60 грн та 420,40 грн за подання заяви про забезпечення позову. (а.с.5,55)

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_4 сплатив 8970,90 грн ( а.с.245)

Виходячи з приписів ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні, У такому випадку строни звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки позовні вимоги позивачів суд апеляційної інстанції задовольнив та враховуючи одночасне задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає за доцільне застосувати приписи ч.10 ст.141 ЦПК України та стягнути з позивачів на користь відповідача по 1284,95 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 (спадкоємець ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 у власність ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 нежитлову будівлю: магазин продовольчих товарів та кафе площею 208,80 кв. м, а також земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0083, площею 0,0374 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238, об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка: кадастровий номер :01:001:0083, площа (га): 0,0374, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку.

Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 238; об`єкт нерухомого майна: будівля, нежитлова будівля, об`єкт житлової нерухомості; загальна площа (кв. м): 208,8, магазин продовольчих товарів та кафе, припинивши право власності ОСОБА_4 на зазначені нежитлові будівлі: магазин продовольчих товарів та кафе.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 ), понесені по справі судові витрати по 1284,95 грн з кожного.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: