Номер провадження: 22-ц/813/4079/22
Справа № 522/5938/17
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Зеніної М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поплавського Дмитра Павловича на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року про залишення без задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.01.2014 року в розмірі 5000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 січня 2014 року в розмірі 263 520 гривень, що є еквівалентом 9 760 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 01.03.2017 року (27,16 гривень за один долар США).

19 травня 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив вирішити питання про стягнення з відповідачів на його користь судових витрат судового збору.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Поплавський Дмитро Павлович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року скасувати, а заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат задовольнити, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи на 09.08.2022 року на 15:30 годину, сторони до суду не зявилися, причини неявки не повідомили.

Від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 п.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог минуло більше двох років, а відтак суд позбавлений можливості вирішити питання про судові витрати.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.2 ст.270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч.3-4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення, заявник зазначав, що 21.06.2018 року суд задовольнив його вимоги у повному обсязі, однак питання щодо стягнення з відповідачів на його користь судових витрат у вигляді понесеного судового збору не вирішив, що стало підставою його звернення з цією заявою до суду у порядку ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно ухвалюючи 21.06.2018 року заочне рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача грошових коштів, судом не було вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч.1 п.6 ст..264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.5 п.2 ст.265 ЦПК України у резолютивній частині рішення суд зазначає розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики, ОСОБА_1 сплатив 2 685,20 грн. судового збору, тобто 1% ціни позову (від 268 520 грн.), як то передбачено ставками судового збору для фізичних осіб, які звертаються з позовом в 2017 році.

Колегія суддів звертає увагу, що судовий збір не відноситься до витрат, пов`язаних з розглядом справи, строки подання доказів яких визначені в ч.8 ст.141 ЦПК України.

Вирішення питання розподілу судового збору це обов`язок суду, яке він вирішує під час розгляду справи по суті.

Якщо судом не вирішено питання про стягнення судових витрат, суд ухвалює додаткове рішення у порядку ст..270 ЦПК України.

За правилами ч.2 ст.270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становив 3 роки.

Оскільки строк на виконання рішення ще не закінчився, суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти позивачу в стягненні судового збору.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поплавського Дмитра Павловича слід задовольнити, ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року скасувати та стягнути у рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 685,20 грн. судових витрат, понесених на сплату судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 376, 379, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поплавського Дмитра Павловича задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 31 травня 2021 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат задовольнити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 2 685,20 грн. судових витрат, понесених на сплату судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16.08.2022 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова