Номер провадження: 22-ц/813/3500/22
Справа № 521/8287/21
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

розглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця Другого Суворовського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), стягувач: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця Другого Суворовського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), стягувач: ОСОБА_2 , в якій просив:

- зупинити реалізацію майна в межах виконавчого провадження №49386849, а саме: автомобіля «SUZUKI» д.н. НОМЕР_1 , який описаний та арештований, переданий на відповідне зберігання представникам державного підприємства «СЕТАМ»;

- витребувати у Другого Суворовського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) матеріали виконавчого провадження №49386849;

- витребувати у Департаменту праці та соціальної політики ОМР інформацію та відомості щодо надання допомоги у зв`язку із не сплатою аліментів ОСОБА_2 з 2015 року;

- визнати неправомірними та скасувати розрахунки заборгованості по аліментам Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження №49386849, а саме: розрахунок заборгованості по аліментам від 23.05.2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 14.06.2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 26.02.2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 05.07.2017 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 11.05.2016 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 11.01.2019 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 02.09.2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 18.05.2021 року;

- визнати неправомірними та скасувати розрахунок нарахування виконавчого збору Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження №49386849 від 26.05.2021 року;

- визнати неправомірними та скасувати постанови Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження №49386849: про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 26.05.2021 року; про визначення розміру додаткового авансування від 18.05.2021 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 12.04.2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України 20.03.2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника від 18.05.2021 року;

- визначити розмір заборгованості по аліментам у розмірі 48 900, 83 гривень.

Мотивуючи свою скаргу тим, що 27 липня 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, було постановлено рішення, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 02.07.2015 року й до досягнення повноліття дітьми. Рішення набрало законної сили та виконавчий лист про стягнення аліментів на дітей був направлений до державної виконавчої служби, який відкрив виконавче провадження.

ОСОБА_1 зазначає, що про наявність заборгованості йому відомо не було, до органу ДВС його викликали лише 1 раз у 2017 році, розрахунків він не отримував, про існування заборгованості дізнався лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження - 26.05.2021 року. Згідно із отриманого ним розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 18.05.2021 року, заборгованість складає 112 134, 38 гривень. ОСОБА_1 вважає, що розрахунок заборгованості із сплати аліментів державного виконавця в межах виконавчого провадження від 18.05.2021 року збільшений на - 63 233,17 гривень. Скаржник стверджує, що державний виконавець використовує невірні дані.

Скаржник зазначає, що він не працює, доглядає за своєю матір`ю, яка має похилий вік (84 роки), має різноманітні захворювання - рак 4 ступеня, перелом шийки стегна, яка є інвалідом, не здатна самостійно пересуватись, єдиним джерелом коштів є допомога департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Та як наслідок, ОСОБА_1 вважає, що незаконними, є, також, постанови Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження №49386849: про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 26.05.2021 року; про визначення розміру додаткового авансування від 18.05.2021 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 12.04.2019 року; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України 20.03.2019 року; про опис та арешт майна (коштів) боржника від 18.05.2021 року.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця в порядку статті 477 Цивільного процесуального кодексу України.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 з`явилися, просили суд задовольнити скаргу.

Представник Другого Суворовського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) державний виконавець Анісімова А.В. в судове засідання з`явилася, просила суд відмовити у задоволенні скарги.

Стягувач ОСОБА_2 , в судове засідання з`явилася, просила суд відмовити у задоволенні скарги.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони по справі сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем Другого Суворовського відділу держаної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) під час виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, не було порушено вимогЗакону України «Про виконавче провадження», а тому дії державного виконавця є правомірними, вчинені відповідно до цих вимог закону і в межах повноважень. Крім того, скаржником ОСОБА_1 було пропущено десятиденний строк на оскарження дій державного виконавця передбаченого ст. 449 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

27 липня 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, було постановлено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 02.07.2015 року й до досягнення повноліття дітьми, в іншій частині - відмовлено. Рішення набрало законної сили та виконавчий лист про стягнення аліментів на дітей був направлений до державної виконавчої служби, який відкрив виконавче провадження.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

Отже, боржник вправі звернутися до суду зі скаргою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів у порядку виконання судового рішення.

Такий правовий висновок виклав Верховний Суд у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18.

Беручи до уваги вищенаведене, питання з приводу правомірності визначення державним виконавцем розміру аліментів підлягає розгляду в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Зі змісту скарги та заявлених вимог вбачається, що заявник не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості зі сплати аліментів, вказуючи при цьому на те, що державний виконавець використовує невірні дані.

Проте такий аргумент заявника є помилковим, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Згідно із частиною першою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У випадку, коли платник аліментів не працює, розмір щомісячних платежів встановлюється за приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та частини другої статті 195 СК України, згідно із якими не передбачено зменшення суми середньомісячного заробітку у даній місцевості на суму видатків, що зазвичай сплачуються із фактично отриманого доходу платника, як це встановлено для платників за приписами частини першої статті 70 цього Закону.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в ухвалі від 14 липня 2020 року у справі № 664/2751/16-ц.

Судом першої інстанції встановлено, що скаржник ОСОБА_1 не надав власні доходи хоча про необхідність надання відповідної інформації йому було повідомлено через представника, а отже, скаржник не виконав вимоги Закону України «Про виконавче провадження», які покладено саме на сторін виконавчого провадження, що прямо вказує на зловживання своїми процесуальними обов`язками.

Отже, боржником державному виконавцю не надавались довідки з місця роботи, у зв`язку із чим здійснюючи розрахунок заборгованості по аліментам виконавець вірно виходив із даних Головного управління статистики у місті Одесі щодо середньомісячної заробітної плати.

За таких обставин, державний виконавець при проведенні розрахунку заборгованості за аліментами від 18 травня 2021 року діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо інших розрахунків заборгованості по аліментам слід зазначити наступне.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно зі статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частин 5-6 статті 124 ЦПК України останній день строку триває до 24 години. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом першої інстанції було достоменно встановлено, що при зверненні до суду із вказаною скаргою щодо скасування розрахунків заборгованості по аліментам Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в межах виконавчого провадження №49386849, а саме: розрахунок заборгованості по аліментам від 23.05.2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 14.06.2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 26.02.2018 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 05.07.2017 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 11.05.2016 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 11.01.2019 року; розрахунок заборгованості по аліментам від 02.09.2018 року, скаржником ОСОБА_1 було пропущено десятиденний строк на оскарження дій держаного виконавця, що передбачений ст. 449 ЦПК України.

Клопотання про поновлення строку на оскарження дій/бездіяльності державного виконавця щодо складання розрахунків заборгованості ОСОБА_1 не подавав, доказів поважності причин пропуску строку не надав.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з відсутності законних підстав для задоволення скарги.

Усі докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Учасникам справи був наданий повний обсяг процесуальних прав, в тому числі на стадії апеляційного розгляду справи, задля доведення/спростування фактів та обставин з метою всебічного встановлення фактичних обставин справи та правильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010р., остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні скарги, у зв`язку з чим, на підставі положень ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 27 жовтня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік