ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 2029/2-2079/11

провадження № 22-ц/818/1699/22

Харківський апеляційний суд:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

учасники справи:

заявник: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича,

боржник: ОСОБА_1 ,

стягувач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про визначення частки майна боржника, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_1 , на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року, постановлену суддею Бабенко Ю.П., -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. звернувся до суду із поданням про визначення частки боржника ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 .

В обгрунтування подання зазначає, що на його виконанні перебуває виконавче провадження №64128578 з примусового виконання виконавчого листа №2029/2-2079/11, виданого 11 липня 2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 92463,60грн. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, боржнику на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вказує, що необхідність звернення до суду з цим поданням пов`язана із відсутністю іншого майна чи коштів боржника, на які можна звернути стягнення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. про визначення частки майна боржника, - задоволено.

Визначено, що ОСОБА_3 належить право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку приватизації на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 11 лютого 2000 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради р.№7-00-175776.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , в особі свого представника ОСОБА_1 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що подання приватного виконавця не відповідає вимогам Методики рекомендацій щодо порядку підготовки та надіслання державними виконавцями до суду подань і заяв.

Приватним виконавцем не було розраховано частку боржника у спірній квартирі.

Посилання на відсутність іншого майна, на яке можливо б було звернути стягнення, як на підставу звернення, також не відповідає дійсності та спростовується наданими до подання документами.

Крім того зазначає, що матеріали справи свідчать, що виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження №64128578 втрачений, що підтверджується довідкою Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про втрату виконавчого листа за №442 від 08 січня 2021 року.

Також вказує, що судом не враховано, що спірне майно перебуває у процесі оформлення спадщини та обсяг його частки досі не встановлений в спадковій справі, оскільки свідоцтво про право на спадщину досі не видавалось.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_4 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що посилання боржника на положення Методики рекомендацій щодо порядку підготовки та надіслання державними виконавцями до суду подань і заяв є безпідставним, оскільки останній не є нормативно-правовим актом.

Не відповідає дійсності також позиція боржника щодо наявності іншого майна, на яке можна звернути стягнення, оскільки щодо іншого належного боржникові майна існує заборона стягнення, зокрема іпотечна.

Що стосується, доводів боржника, що спірне майно перебуває у процесі оформлення спадщини, то як свідчать матеріали справи спадкоємці, в т.ч. боржник відмовився від прийняття спадщини на користь іншої особи. А тому процес оформлення спадщини ніяким чином не впливає на розмір частки.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання суд першої інстанції виходив з того, що наразі має місце відкрите виконавче провадження №64128578 з виконання виконавчого листа про стягнення з боржника ОСОБА_3 суми боргу за договором позики в розмірі 92 463грн. Доказів фактичного виконання боржником виконавчого листа в повному обсязі матеріали справи не містять як і не містять доказів наявності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна для погашення заборгованості за виконавчим листом, тому наявні підстави для звернення стягнення на нерухоме майно боржника. Квартира, щодо якої подано подання належить на праві спільної сумісної власності чотирьом особам. Оскільки частки в праві спільної сумісної власності відносно вказаної квартири є рівними, тому боржнику ОСОБА_3 належить ј її частина.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 17 липня 2012 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості за договором позики у розмірі 92 463,60грн., який перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Блюзнюкова Ю.В.

На підставі вказаного виконавчого листа постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 13 січня 2021 року відкрито виконавче провадження №64128578. Боржника зобов`язано надати декларацію про доходи та майно. Копію вказаної постанови приватним виконавцем було направлено на адресу, зазначену у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_2 (фактичне місце проживання).

На підтвердження відправлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець надав копію фіскального чеку від 14 січня 2021 року на ім`я « ОСОБА_3 ».

Відповідно до акту приватного виконавця від 05 лютого 2021 року встановлено, що ОСОБА_3 29 січня 2021 року особисто отримав постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, однак всупереч вимогам даної постанови не з`явився до приватного виконавця та не надав декларацію про доходи та майно, не надав допуск до житла чи іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується для проведення виконавчих дій.

Факт отримання копії вказаної постанови також підтверджується копією зворотного поштового повідомлення та трек-листом.

Постановою приватного виконавця від 13 січня 2021 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_3 .

Згідно повідомлення, кошти на рахунку відсутні.

У подальшому приватним виконавцем були здійсненні запити до Міністерства внутрішніх справ України, Пенсійного фонду України, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, Державної фіскальної служби України, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»

Так, згідно витягу з бази даних Міністерства внутрішніх справ України, за боржником ОСОБА_3 не зареєстровані транспортні засоби.

Згідно витягу з бази даних Пенсійного фонду України, ОСОБА_3 не працевлаштований та не отримує пенсії

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, відомості щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок на території Харківської області за ОСОБА_3 відсутні.

Згідно витягу з бази даних Державної фіскальної служби України, на ім`я ОСОБА_3 у АТ КБ «Приватбанк» 07 липня 2008 року відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як вбачається з змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, виконання рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Із усталеної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Як вбачається з положень частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що законодавством України передбачено надіслання копій постанов виконавця та інших документів виконавчого провадження боржнику саме за адресою, зазначеною у виконавчому листі.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2020 року у справі № 161/11434/17 (провадження № 61-597св19).

Виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини першої статті 28 Закону № 1404-VIII, згідно з якою копія постанови про відкриття виконавчого провадження направляється рекомендованим поштовим відправленням, та боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 643/8028/15 (провадження № 61-10442св20), від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц (провадження № 61-7198св20), від 26 липня 2021 року у справі № 757/33710/14-ц (провадження № 61-6879св21), від 11 серпня 2021 року у справі № 619/4981/13-ц (провадження № 61-18721св20).

Таким чином, ОСОБА_3 вважається повідомлений про початок примусового виконання рішення.

Права і обов`язки виконавця визначені у статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 цієї статті виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до частин п`ятої та шостої указаної норми, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з вимогами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до частини 1 статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу.

Визначення такої частки не призводить до звуження належних боржнику прав, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Крім того, задоволення подання виконавця не порушує прав інших співвласників майна, оскільки за ними залишається право власності на нерухоме майно.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року, справа № 464/2227/17, провадження № 61-14741св18, від 02 листопада 2020 року у справі № 643/4981/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 639/2725/19 (провадження № 61-20362св19).

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. З урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові

Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 757/46471/18 (провадження № 61-15534св19) зроблено правовий висновок щодо того, що подання державного виконавця відповідно до частини першої статті 443 ЦПК України може стосуватися лише визначення частки майна боржника у майні, а спір про виділ частки в натурі (поділ) - в порядку позовного провадження з дотриманням основних принципів цивільного судочинства.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2011 року у справі №2029/2-2079/11 було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму за договором позики в розмірі 92 463,60грн.

Приватним виконавцем вжиті відповідні заходи, передбачені чинним законодавством щодо примусового виконання рішення, але такі дії не призвели до його виконання у повному обсязі у зв`язку з відсутністю у боржника майна та коштів, достатніх для погашення боргу.

Як вбачається з відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР та інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності зареєстрована квартира АДРЕСА_1 . Право спільної сумісної власності на вказану квартиру, окрім ОСОБА_3 , зареєстровано за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 має заборгованість, докази повного виконання зобов`язання за виконавчим листом не надано та матеріали справи не містять. На даний час відомостей про працевлаштування немає. Відомості про джерела отримання доходів боржника також відсутні та про їх наявність боржник не зазначає.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість подання приватного виконавця та наявність підстав для визначення належної боржнику частки квартири для подальшого погашення вказаної заборгованості, оскільки зазначене нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що між сторонами була домовленість що їх частки у справі спільної сумісної власності вказаної квартири є нерівними, тому частки співвласників є рівними.

Таким частка боржника у справі спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 складає 1/4 частину.

При цьому, питання щодо вартості частки квартири боржника, щодо звернення на неї стягнення, щодо достатності чи недостатності цих коштів для виконання рішення суду в частині невиконаної суми, не є предметом даного судового розгляду і будуть вирішуватися на стадії виконання судового рішення приватним виконавцем.

Посилання представника боржника на те, що приватним виконавцем не надано доказів належності ОСОБА_3 іншого житла, є безпідставними, так як з матеріалів справи вбачається, що за останнім окрім спірної квартири зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Що стосується доводів ОСОБА_3 , що спірне майно перебуває у процесі оформлення спадщини, то як свідчать матеріали справи спадкоємці, в т.ч. боржник відмовився від прийняття спадщини на користь іншої особи. А тому процес оформлення спадщини ніяким чином не впливає на розмір частки.

З приводу посилань боржника, що на даний час борг зменшився, оскільки був раніше частково виконаний, а тому був раніше частково виконаний, колегія зазначає наступне.

Так, згідно відповіді Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що в рамках виконавчого провадження №34092971, відкритого на підставі виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду м. Харкова №2-2079 від 17 липня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики в розмірі 92463,60 грн., було розшукано та оцінено автомобіль Daewoo Nubira, який належав ОСОБА_3 .. Вказаний автомобіль було оцінено за 15 332,80 грн., та передано ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у в виконавчому листі зазначається резолютивна частина рішення суду і виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі.

Разом з тим, часткове виконання рішення суду не впливає на розгляд даного подання приватного виконавця, так як зарахована в виконання сума 15332,80грн., не свідчить про відсутність підстав для звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка постановлена з дотримання вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова