Провадження № 2/554/303/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі: головуючого- судді Бугрія В.М. за участю секретаря Сороки Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 3 (три) відсотка річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 8 245,16 доларів США або 225 786,33 гривень, та судовий збір.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача до суду не з`явився, згідно позовної заяви просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідач не подав відзив.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 186 к-ф.

В забезпечення зобов`язань по вказаному кредитному договору передано нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 44,2 кв. м. та земельну ділянку площею 699 кв. м, на якій знаходиться нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави по справі за № 1609/8282/2012 від 09.11.2012р. вирішено в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 186 к-ф від 21.08.2007р. в сумі 94 122,33 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 186 к-ф від 21.08.2007р., укладеним між позивачем та відповідачем, а саме: житловий будинок загальною площею 44,2 м2, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. 21.08.2007р., Державному реєстрі правочинів 21.08.2007р. за №02296224, земельну ділянку, на якій знаходиться нерухоме майно, площею 699 м2, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на праві власності Відповідачу згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. 21.08.2007р., в Державному реєстрі правочинів 21.08.2007р. за №02296224 шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності в порядку визначеному ЗУ "Про виконавче провадження".

Згідно протоколу №0470924 проведення електронних торгів від 23.03.2020 ДП «СЕТАМ» реалізовано предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 44,2 кв. м. та земельну ділянку площею 699 кв. м, на якій знаходиться нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

По вищевказаному рішенню суду останній платіж на рахунок банку надійшов 30.03.2020 року від реалізації майна в сумі 165836,36 грн. Залишок несплаченої заборгованості по рішенню суду складає 88 112,94 дол. США.

У зв`язку з несвоєчасним та неповним виконанням кредитного договору від 21.08.2007 р. № 186 к-ф позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості: 8 245,16 доларів США;

-??за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) у розмірі 8 245,16доларів США

-??залишок несплаченої заборгованості по рішенню Київського районного суду м. Полтави № 1609/8282/2012 від 09.11.2012р. у розмірі 88 112,94 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості (додається) в період з 05.07.2018 по 04.07.2021 року заборгованість в розмірі 3 % річних за 1096 днів з суми боргу 88 112,94 доларів США становить 8 245,16 доларів США, що по курсу НБУ 27,3841 грн. становить 225 786,33 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц:

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991p. N° 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет N° 15-93), Законом України від 23.09.1994р. № 185/94-В «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

У постанові № 127/15672/16-ц від 08 листопада 2019 року Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N° 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу; якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України).

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку,

передбаченому законом.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-11 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Із зазначеного випливає, що валюта платежу визначається на день фактичного виконання грошового зобов`язання (яке може бути як добровільне так і примусове, як Одноразове так і часткове), а відтак, у випадку виконання зобов`язання в іноземній валюті конвертацію вказаної суми заборгованості в національну валюту, при необхідності, належить провести на день здійснення платежу.

З урахуванням наведеного між сторонами існують правовідносини з повернення відповідачем отриманого у позивача кредиту, які позичальником не виконані, зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у кредит в сумі 88 112,94 доларів США, не повернуті, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму основної заборгованості в розмірі 8 245,16 доларів США або 225 786,33 гривень.

Отже, 3 % річних щодо боргу 88 112,94 доларів США розраховуються множенням цієї суми на кількість днів прострочення - 1096, помноженої на 3, поділеної на 100 та поділеної на 365 (днів у році).

Тобто 88 112,94 доларів США х 1096 день ? 3 : 100 : 365 = 8 245,16 доларів США.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і право на яку згідно ст. 550 ЦК України виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідачем взяті перед ПАТ АБ «Укргазбанк» зобов`язання, встановлені укладеним договором, добровільно не виконано, з урахуванням наведених вимог закону, слід стягнути з останнього на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3386,80 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,81,141,263-265,280 ЦПК України, ст.ст.526,610,611,625,1054ЦК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» 3 (три) відсотка річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 8 245,16 доларів США або 225 786,33 гривень.

Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3386,80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Єреванська, 1, код за , МФО 320478;

відповідач: ОСОБА_1 , , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя: В.М.Бугрій