Провадження № 22-ц/801/1063/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 рокуСправа № 127/14030/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Копаничук С.Г.

Суддів: Сопруна В.В., Оніщука В.В.

за участю секретаря Олійник Г.Є.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу керівника Вінницької обласної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2021 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Дернової В.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, визнання права власності,-

В с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та визнання права власності на них . Вказала, що 21.08.2022 року між нею та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу групи нежитлових приміщень №IX-XV, розташованих по АДРЕСА_1 . За умовами цього договору ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності, діяв ОСОБА_12 , як «Покупець» з однієї сторони купила, а відповідачі:

- ОСОБА_2 , як «Продавець» з іншої сторони продав сарай № Х, розташований АДРЕСА_1 за ціною 25 000 гривень;

- ОСОБА_3 , як «Продавець» з іншої сторони продала сарай № ХІ, розташований АДРЕСА_1 за ціною 25 000 грн.; - ОСОБА_4 , як «Продавець» з іншої сторони, продала сараї № ХІІ та № ХІІІ, розташовані по АДРЕСА_1 за ціною 25 000 грн. за кожний, що разом складає 50 000 грн.;

- ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , як «Продавці» з іншої сторони продали сарай № ХІV, розташований по АДРЕСА_1 за ціною 25 000 грн.

- ОСОБА_11 , як «Продавець» з іншої сторони продала сарай АДРЕСА_1 за ціною 25 000 грн.

Всі разом продавці продали спільний коридор № ІХ, розташований по АДРЕСА_1 за ціну зазначену вище, що входить до загальної ціни всіх перелічених сараїв.

Умовами вказаного договору було передбачено, що він підлягає нотаріальному посвідченню 21.08.2020 року та державній реєстрації, в тому числі, державній реєстрації права власності. Посилаючись на те, що відповідачі не з`являються до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу, просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу групи нежитлових приміщень № IX-XV, розташованих по АДРЕСА_1 , укладений 21 серпня 2020 року між нею та відповідачами. Визнати за нею право власності на нежитлові приміщення: коридор ІХ площею, 16,6 кв.м, комору Х, площею 1,8 кв.м, комору ХІ, площею 1,8 кв.м, комору ХІІ, площею 4,9 кв.м, комору ХІІІ, площею 1,6 кв.м, комору ХІV, площею 1,6 кв.м, комору ХV, площею 3,5 кв.м, загальною площею 31,8 кв.м, розташовані по АДРЕСА_1 .

Всі відповідачі подали до суду письмові заяви у яких підтвердили укладення ними договору купівлі-продажу нежитлових приміщень та передачу їх позивачеві,визнали позовні вимоги повністю і не заперечували проти задоволення їх судом. Про своє небажання ,а також причини не посвідчення ними договору нотаріально не заявляли(а.с.90-99).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2022 року позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу групи нежитлових приміщень № IX-XV, розташованих по АДРЕСА_1 , укладений 21 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення: коридор ІХ площею, 16,6 кв.м, комору Х, площею 1,8 кв.м, комору ХІ, площею 1,8 кв.м, комору ХІІ, площею 4,9 кв.м, комору ХІІІ, площею 1,6 кв.м, комору ХІV, площею 1,6 кв.м, комору ХV, площею 3,5 кв.м, загальною площею 31,8 кв.м, розташовані по АДРЕСА_1 .

17.05.2022 року керівник Вінницької обласної прокуратури Вінницької області звернувся до суду із апеляційною скаргою на зазначене рішення. Послався на те, що внаслідок бездіяльності уповноважених державних органів - Головного управління ДПС України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,що відповідають за контроль за сплатою податків і обов`язкових платежів ,по не оскарженню в апеляційному порядку рішення суду, ухваленого при фактичній відсутності спору , порушуються інтереси держави, що полягають у недоотримані державою передбачених законодавством податків і обов`язкових платежів ,що підлягають сплаті при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу у розмірі 11 250 грн. Нездійснення вказаними органами відповідних повноважень дає прокурору повноваження і право оскаржити незаконне рішення суду. У апеляційній скарзі прокурор просив рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального прав, а у справі постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. Вказав, що в матеріалах справи відсутні докази ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу,визначення , у чому саме воно полягає та з чого вбачається неможливість його посвідчення саме з цієї ,а не з будь-яких інших причин, що є обов`язковими причинами для визнання правочину дійсним на підставі ст. 220 ЦК України. Фактично рішенням суду узаконено перехід до позивача права власності на нерухоме майно без сплати відповідних обов`язкових платежів до бюджету, чим заподіяно шкоду інтересам держави. Крім того, судом не досліджена сама можливість нежитлових приміщень сараїв, що зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у одному розділі з квартирами відповідачів, бути самостійним предметом договору купівлі-продажу та їх відчуження в якості окремого об`єкту речових прав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено ,що 21.08.2020 року між ОСОБА_1 і відповідачами було укладено письмовий договір купівлі-продажу групи нежитлових приміщень № ІХ-ХV, розташованих по АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_12 , купила, а ОСОБА_2 продав сарай АДРЕСА_1 за ціною 25 000 грн., ОСОБА_3 продала сарай АДРЕСА_1 за ціною 25 000 грн. , ОСОБА_4 продала сараї № ХІІ та № ХІІІ по вул. Князів Коріатовичів, 28 за ціною 25 000 грн. за кожний, а разом 50 000 гривень, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 продали сарай АДРЕСА_2 за 25 000 грн. , ОСОБА_11 продала сарай АДРЕСА_1 за ціною 25 000 грн. , а також продали спільний коридор № ІХ, розташований по АДРЕСА_1 за ціну зазначену вище, що входить до загальної ціни всіх перелічених сараїв.

На підставі витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.09.2019 року суд встановив, що сарай АДРЕСА_1 належить відповідачеві ОСОБА_2 на підставі технічного паспорту № 3034, виданого КП «ВМБТІ» 10.04.2019 року, рішення № 344/10, виданого Вінницькою міською радою 28.10.1988 року, довідки б/н, виданої 25.04.2008 року МКП «ЖЕК № 3», технічного паспорту № 1085/15402, виданого КП «ВООБТІ» 17.04.2003 року, договору дарування квартири № 3494, посвідченого 21.08.2003 року приватним нотаріусом Дібровою Л.О., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 48686013 від 16.09.2019 року державного реєстратора Козловського М.С.

Сарай № ХІ, по вказаній адресі належить відповідачеві ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1341 посвідченого 13.07.2009 року приватним нотаріусом Майструк В.І., технічного паспорту № 3034, виданого КП «ВМБТІ» 10.04.2019 року, рішення № 344/10, виданого Вінницькою міською радою 28.10.1988 року, довідки б/н, виданої 25.04.2008 року МКП «ЖЕК № 3», технічного паспорту № 1085/995, виданого КП «ВООБТІ» 26.08.1999 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 48686530 від 16.09.2019 року державного реєстратора Козловського М.С.

Сарай № ХІІ за вищевказаною адресою належить відповідачеві ОСОБА_4 на підставі технічного паспорту № 3034, виданого КП «ВМБТІ» 10.04.2019 року, рішення № 344/10, виданого Вінницькою міською радою 28.10.1988 року, довідки б/н, виданої 25.04.2008 року МКП «ЖЕК № 3», технічного паспорту № 1085/6833, виданого КП «ВООБТІ» 17.07.1995 року, договору дарування № 3-3076, посвідченого 17.07.1995 року державним нотаріусом Довгалюк Л.Б., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 48687140 від 16.09.2019 року державного реєстратора Козловського М.С.

Сарай № ХІІІ за цією ж адресою належить відповідачеві ОСОБА_4 на підставі технічного паспорту № 3034, виданого КП «ВМБТІ» 10.04.2019 року, рішення № 344/10, виданого Вінницькою міською радою 28.10.1988 року, довідки б/н, виданої 25.04.2008 року МКП «ЖЕК № 3», технічного паспорту б/н, виданого КП «ВООБТІ» 17.07.1995 року, договору дарування № 3-3078, посвідченого 17.07.1995 року державним нотаріусом Довгалюк Л.Б., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 48687424 від 16.09.2019 року державного реєстратора Козловського М.С.

Сарай № ХІV за цією ж адресою належить відповідачам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в рівних частках, по 1/6 частці кожному, на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 05.02.2015 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 22524022 від 02.07.2015 року державного реєстратора Стахової Т.В.

Сарай № ХV за цією ж адресою належить відповідачеві ОСОБА_11 на підставі технічного паспорту № 3034, виданого КП «ВМБТІ» 10.04.2019 року, рішення № 344/10, виданого Вінницькою міською радою 28.10.1988 року, довідки б/н, виданої 25.04.2008 року МКП «ЖЕК № 3», технічного паспорту № б/н, виданого КП «ВООБТІ» 12.08.1992 року, свідоцтва про право на спадщину № 3-1724, посвідченого 04.06.1998 року державним нотаріусом Роздорожною Л.В., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 48687780 від 16.09.2019 року державного реєстратора Козловського М.С.

Нежитлові приміщення - сараї № IX-XV, розташовані по АДРЕСА_1 , зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у одному розділі з квартирами відповідачів, розташованими по АДРЕСА_3 .

Умовами вищевказаного договору було передбачено, що договір підлягає нотаріальному посвідченню 21 серпня 2020 року та державній реєстрації, в тому числі, і права власності. Однак, відповідачі не з`являються до нотаріуса, а також з відповіді приватного нотаріуса Євстратової О.О. № 38/01-16 від 05.10.2020 вбачається неможливість посвідчення нотаріусом вказаного договору купівлі-продажу та реєстрації права власності на них за позивачем в зв`язку з тим, що сараї - нежитлові приміщення № IX-XV по АДРЕСА_1 зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у одному розділі з квартирами відповідачів, розташованими по АДРЕСА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги , суд виходив з того, що з спірне нерухоме майно не є іпотечним майном, обтяження, заборони відчуження та зареєстровані інші речові права щодо нього відсутні, відбулося повне виконання сторонами умов укладеного договору купівлі-продажу групи нежитлових приміщень № ІХ-ХV, однак у зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач не в змозі зареєструвати своє право власності на придбані приміщення ,а судовий захист прав позивача жодним чином не порушує прав інших осіб, які не беруть участь у справі.

З таким висновком погодитись не можна ,оскільки суд дійшов до нього невірно встановивши обставини справи ,неправильно застосувавши норми матеріального і порушивши норми процесуального права.

Відповідно до ст.209 ЦК правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договору купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, законодавець визначив обов`язковим дотримання письмової форми та нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно ст.1 ЗУ "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є ,зокрема, фізичні особи, які придбавають нерухоме майно,а нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу його здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій його купівлі-продажу.

Згідно п.п. 15.1. ст.15 ПК України платниками податків визнаються ,зокрема,фізичні особи (резиденти і нерезиденти України ,які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Об`єктом оподаткування є дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України ,зокрема, дохід від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів (п.п.9 п. 14.1.54 ст.14 ПК України )

Статтею 172.4 ПК України визначено, що під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності електронної довідки про оціночну вартість такого об`єкта нерухомості або звіту про оцінку, зареєстрованого відповідно до пункту 172.3 цієї статті, та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору і вносить до Єдиної бази інформацію про ціну договору купівлі-продажу.

Таким чином, у разі оформлення сторонами у справі належної процедури оформлення переходу права власності та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, підлягали сплаті до бюджету податки ,а також обов`язкові платежі та збори.

Звернення позивача до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу дійсним і визнання такого позову відповідачами , вказує на відсутність між сторонами спору ,проте унеможливлює сплату позивачем податків і збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Дотримання належної процедури оформлення прав власності на нерухоме майно беззаперечно становить інтерес держави, оскільки відповідно до положень чинного законодавства при нотаріальному посвідченні договорів купівлі-продажу сплачуються обов`язкові платежі та збори до бюджету. Відомості про сплату відповідачами таких обов`язкових платежів та зборів на час постановлення судом рішення і подачі апеляційної скарги у матеріалах справи відсутні.

Не оскарження рішення суду уповноваженими органами держави , на які покладені обов`язки із забезпечення і контролю зі сплати відповідних зборів і платежів ,є підставою для оскарження вказаного рішення суду прокурором в інтересах держави та перевірки його законності в апеляційному порядку .

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Таким чином,суд при розгляді справи повинен перевірити чи домовилися сторони з усіх істотних умов договору,чи підтверджено вказане письмовими доказами, чи відбулось повне або часткове виконання договору і чи ухилилася сторона від його посвідчення (чи договір не міг бути посвідчений з інших причин) і на підставі цього вирішити справу.

Відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 656 ЦК України зазначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

П.1.10 ст.1 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" визначає нерухоме майно (нерухомість) - як об`єкти майна, які розташовуються на землі і не можуть бути переміщені в інше місце без втрати їх якісних або функціональних характеристик (властивостей), а також земля. Пункт 1.10.1 статті 1 визначає,що нерухомість, відмінна від землі, поділяється на: а) будівлі, а саме: приміщення, пристосовані для постійного або тимчасового перебування в них людей, а також об`єкти власності, функціонально пов`язані з такими приміщеннями. Будівлі поділяються на будинки (включаючи готелі, мотелі, кемпінги та інші подібні об`єкти туристичної інфраструктури), квартири, кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах, індивідуальні гаражі або місця на гаражних стоянках чи в гаражних кооперативах, дачні будинки та інші об`єкти дачної (садової)

інфраструктури, відмінні від землі;

б) споруди, а саме: об`єкти нерухомості, відмінні від будівель.

Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нерухомим майном визнає жилий будинок або його частину, квартиру, садовий будинок, дачу, гараж, іншу постійно розташовану будівлю, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення першої групи основних фондів згідно із Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" (стаття 1).

Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 5. ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі

Відповідно до ч.9 ст.18 ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна. У разі якщо на житловий будинок, будівлю, споруду або об`єкт незавершеного будівництва, або земельну ділянку, на якій вони розташовані, не відкрито розділ у Державному реєстрі прав, для проведення державної реєстрації права власності подаються дві заяви.

Згідно п.7 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень,затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком.

Згідно ч.3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно ст. 12,81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з тексту письмового договору купівлі-продажу групи нежитлових приміщень №№ ІХ-ХV від 21.08.2020 року ,предметом спірного договору купівлі-продажу є нежитлові приміщення сараї №№ ІХ-ХV ,а також спільний коридор № ІХ по АДРЕСА_1 .

Разом із тим, постановляючи рішення суд не перевірив належним чином наявність у відповідачів права власності на предмет договору купівлі-продажу у кожного з відповідачів сараї №№ ІХ-ХV та спільний коридор № ІХ ,розташовані по АДРЕСА_1 та не звернув увагу,що витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ,якими суд послуговувався , не підтверджують реєстрацію право власності на сараї ,як окремі об`єкти нерухомого майна ,що можуть бути об`єктом цивільного обороту, оскільки вони не зареєстровані в якості окремого об`єкту нерухомості з відкриттям окремого розділу, а право на них зареєстровано за відповідачами в одному розділі з правом власності на квартири ,розташовані за іншою адресою - по АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. Зазначені об`єкти не реєструються як самостійні об`єкти нерухомого майна, а фактично є складовими частинами багатоквартирного житлового будинку.

Саме так була здійснена реєстрація прав на сараї в одному розділі із правом власності на квартири і вони не були зареєстровані як самостійні об`єкти нерухомого майна і права власності .

Разом із тим, сараї являють собою окремий об`єкт нерухомості ,оскільки вони розташовані за іншою адресою і не являються складовою частиною будинку ,де розташовані квартири відповідачів ,а тому право власності на них підлягає реєстрації , як на окремі нежитлові приміщення ,самостійні об`єкти нерухомого майна,що розташовані на земельній ділянці за іншою адресою.

Право власності ж відповідачів на спільний коридор № ІХ по АДРЕСА_1 ,як предмет договору ,взагалі жодним доказом не підтверджено.

Разом із тим, ,згідно ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином ,державна реєстрація це лише офіційне визнання і підтвердження державою набуття речових прав на нерухоме майно і не замінює собою правовстановлюючі документи ,що є підставою такого набуття .

В той же сторонами не надано суду таких документів в якості належних ,допустимих ,достовірних і достатніх доказів виникнення речових прав власності у кожного з відповідачів на сараї,як окремий об`єкт нерухомості та спільний коридор, у період та на умовах передбачених ч.3 ст.3 ЗУ № 1952-IV ,що не передбачав їх реєстрації .

Відповідно до роз`яснень п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Як вбачається із відповіді приватного нотаріуса Євстратової О.О. № 38/01-16 від 05.10.2020 на усне звернення представника позивача щодо посвідчення спірного договору,вивчивши документи відповідачів ,надані їй для посвідчення договору купівлі-продажу сараїв №№ ІХ-ХV ,а також спільного коридору № ІХ по АДРЕСА_1 - технічні паспорти,договори дарування квартири,свідоцтва про право власності ,рішення Вінницької міської ради №№344/10 від 28.10.1988 року ,нотаріус вважає,що спірний договір не може бути нотаріально посвідчений з причини не надання документів ,необхідних для вчинення такої дії ,зокрема, документів,що підтверджують право власності на майно ,що відчужується та документів ,що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно. ( а.с.31-33)

Колегія суддів вважає,що саме по собі посилання на небажання відповідачів нотаріально посвідчувати договір, їх ухилення від такого посвідчення за умови відсутності документів про право власності на предмет договору ,необхідних для такого посвідчення, не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Встановлюючи факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору суд першої інстанції виходив із неявки відповідачів до нотаріуса для посвідчення договору ,а також встановленої неможливості посвідчення нотаріусом вказаного договору та реєстрації права власності на придбані нежитлові приміщення - сараї № IX-XV по АДРЕСА_1 ,оскільки права на них зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у одному розділі з квартирами відповідачів, розташованими по АДРЕСА_3 .

Отже, причиною нотаріального не посвідчення відповідачами договору є лише не підтверджена ними неявка їх до нотаріуса ,а не ухилення відповідачів від посвідчення такого договору ,а також не надання документів на підтвердження права власності відповідачів на предмети договору, як самостійних об`єктів нерухомості ,права на які можуть набуватись окремо.

Не надав позивач вказані документи і суду ,що розглядав справу і у матеріалах справи вони відсутні , що виключає можливість визнання судом спірного договору купівлі-продажу сараїв та коридору дійсним та визнання на них права власності за позивачем.

Оскільки суду не надані докази наявності у кожного з відповідачів права власності на - сараї та коридор ,як окремих об`єктів нерухомого майна ,що можуть бути предметами договору купівлі-продажу , висновок суду щодо досягнення сторонами згоди щодо предмету договору ,як істотної умови договору та можливості окремого їх відчуження як об`єктів нерухомого майна,є необґрунтованим

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, суд першої інстанції не обґрунтував в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України.

З врахуванням ,що з матеріалів справи не вбачається безповоротне ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору , оскільки можливість такого посвідчення за умови здійснення самостійної реєстрації прав власності на предмети договору або надання документів ,що підтверджують набуття права власності на умовах ,що не потребують реєстрації , відповідачами не втрачено ,колегія суддів вважає,що підстави для визнання судом договору купівлі - продажу дійсним за ст.220 ЦК України та визнання права власності за позивачем відсутні.

Враховуючи викладене ,доводи апеляційної скарги керівника Вінницької обласної прокуратури Вінницької області є обґрунтованими і апеляційна скарга підлягає задоволенню .

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд при розгляді справи невірно оцінив докази і з`ясував обставини справи ,неправильно затосував норми матеріального і порушив норми процесуального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції ,на користь Вінницької обласної прокуратури підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Вінницької обласної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, визнання права власності, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури Вінницької області 2250 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий : Копаничук С.Г.

Судді: Сопрун В.В.

Оніщук В.В.