Провадження № 2/127/2583/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16.11.2022 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2022 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В позовній заяві зазначено, що 24.12.2016 року сторони зареєстрували шлюб.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 .

Спільне життя між сторонами не склалося, у сторін почали виникати сварки, подружні відносини між ними припинені.

Позивач згідно заяви просила розглянути справу без її участі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак повідомлявся належним чином. В зв`язку з цим суд, оскільки наявних у справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.280ЦПК України ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.12.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, відповідний актовий запис № 3074, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 від 24.12.2016 року.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , відповідний актовий запис № 614, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 від 21.02.2018 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалася, строк на примирення не дасть позитивних результатів, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно матеріалів справи, до позову долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серії ВН № 000778 від 17.03.2021 № 3/21, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, серії АВ № 1045789, договір № 17/1/22 про надання правничої допомоги та представництва від 17.08.2022 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги та представництва № 17/1/22 від 17.08.2022 року, акт № 1 прийому передачі послуг від 19.08.2022 року.

Згідно акту № 1 прийому передачі послуг від 19.08.2022 року вбачається, що сторони домовились про те, що здача приймання виконаних робіт, які полягають в участі виконавця у судових засіданнях по захисту прав та інтересів замовника будуть оплачені по закінченню судового розгляду, про що між сторонами буде складено додатковий акт прийому передачі послуг.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною.

У позовній заяві позивач просить стягнути витрат на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 268).

У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В іншій своїй Постанові від 07.09.2020 року справа № 910/4201/1 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Уразі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг,що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі N 922/1163/18.

Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, їх доведеність та фактичну наявність, за встановлених обставин, суд виходить із того, що предмет спору в цій справі є нескладним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, судові засідання представник не відвідував, а направляв заяви про розгляд справи за його відсутності, а тому з урахуванням встановлених та доведених обставин суд вважає, що наданий позивачем розрахунок суми фіксованого гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, при цьому обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, а також справедливим та доведеним розміром витрат на правничу допомогу є сума 3000,00 грн., яка і підлягає до стягнення.

Тож враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 992,40 грн. судового збору на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 24, 110, 112, 113СК України та ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , зареєстрований 24.12.2016 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, відповідний актовий запис № 3074.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення рішення апеляційної скарги. Якщо позивачу повне рішення не було вручено у день його складення, він має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя