Справа № 715/1670/22
Провадження № 4-с/715/3/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Григорчак Ю.П.

секретар судового засідання Ткач О.М.

за участі представника заявника Думітращук В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Глибоцький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), АТ «Райффайзен Банк Аваль» на постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2018 року ВП №25020076 та заяву про заміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» звернулося до суду із скаргою та заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Глибоцького районного суду від 05 листопада 2010 року у справі № 2-90 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12.02.2008 року та кредитним договором № 014/05/586/1 від 12.02.2008 року в сумі 1 141 599,93 грн. 19 листопада 2010 року судом видані виконавчі листи №2-90 щодо кожного боржника. 01 березня 2011 року державним виконавцем Коломійцем В.К. органу ДВС Глибоцького управління юстиції відкрито виконавче провадження № 25020076 з виконання виконавчого листа №2-90. 08 грудня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір факторингу (портфельне відступлення права вимоги), згідно умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступив ПАТ «Вектор Банк» права вимоги до ОСОБА_2 за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12.02.2008 року та кредитним договором № 014/05/586/1 від 12.02.2008 року, що укладений в його межах. Також 08 грудня 2016 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відступлено право вимоги на користь ПАТ «Вектор Банк» за договором поруки №014/05/586/74 від 12 лютого 2008 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

В подальшому, 08.12.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір факторингу (портфельне відступлення права вимоги), згідно умов якого ПАТ «Вектор Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» права вимоги до ОСОБА_2 за генеральним кредитних договором № 014/05/586 від 12.02.2008 року, кредитним договором № 014/05/586/1 від 12.02.2008 року, що укладений в його межах та за договором поруки № 014/05/586/74 від 12.02.2008 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , який забезпечує виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитними договорами. У зв`язку з цим ТОВ «ФК «Форінт» згідно норм законодавства та укладених правочинів набуло права вимоги за кредитними договорами. Не зважаючи на те, що повністю заборгованість, яка підлягала стягненню за рішенням суду (1 141 599,93 грн.) не була погашена у даному виконавчому провадженні, 26 червня 2018 року державним виконавцем Михайлюк Л.Л. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Підставою для закінчення виконавчого провадження № 25020076 слугував п. 15 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», який передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню, якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотеко держателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки. Проте виконавчий документ у виконавчому провадженні № 25020076 не передбачав звернення стягнення на предмет іпотеки, а передбачав загальне стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 , а рішення суду не було виконане повністю.

Просить суд замінити у справі №2-90 у виконавчому провадженні позивача/стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» відносно боржника ОСОБА_1 ; визнати дії начальника відділу Глибоцького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Михайлюк Л.Л. в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2018 року ВП № 25020076 неправомірними; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2018 року ВП № 25020076 щодо ОСОБА_1 .

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» Думітращук В.А в судовому засіданні підтвердив обставини, викладені в скарзі, просить суд задовольнити скаргу т заяву в повному обсязі.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляв.

Державний виконавець Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Представник заінтересованої особи АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що Глибоцьким районним судом Чернівецької області 05 листопада 2010 року у справі № 2-90/10 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12.02.2008 року в сумі 1 141 599,93 грн. 19 листопада 2010 року судом видані виконавчі листи №2-90/10 щодо кожного боржника.

01 березня 2011 року державним виконавцем органу ДВС Глибоцького управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 25020076 на виконання рішення Глибоцького районного суду від 05 листопада 2010 року у справі № 2-90 про стягнення солідарно заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за генеральним кредитним договором № від 12.02.2008 року в сумі 1 141 599,93 грн., а також судовий збір в розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 грн.

30 липня 2012 року предмет іпотеки (будівлі та споруди/ які розмішені в АДРЕСА_1 , та які належали ОСОБА_1 ) було примусово реалізовано з торгів по ціні 114 350,67 грн. в межах виконавчого провадження № 25020076 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» на виконання рішення Глибоцького районного суду від 05 листопада 2010 року у справі № 2-90 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12.02.2008 року та кредитним договором №014/05/586/1 від 12.02.2008 року в сумі 1 141 599,93 грн. Після виплати винагороди торгівельній організації та виконавчого збору в банк надійшли кошти в розмірі - 88 392,35 грн., які направлено на часткове погашення заборгованості за кредитним договором.

08 грудня 2016 року під час виконавчого провадження між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір факторингу (портфельне відступлення права вимоги), згідно умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Вектор Банк» права вимоги до ОСОБА_2 за генеральним кредитним договором № 014/05/586 від 12.02.2008 року та кредитним договором № 014/05/586/1 від 12.02.2008 року, що укладений в її межах. Також 08 грудня 2016 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відступлено право вимоги на користь ПАТ «Вектор Банк» за договором поруки №014/05/586/74 від 12 лютого 2008 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

В подальшому, 08.12.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір факторингу (портфельне відступлення права вимоги), згідно умов якого ПАТ «Вектор Банк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» права вимоги до ОСОБА_2 за генеральним кредитних договором № 014/05/586 від 12.02.2008 року та кредитним договором № 014/05/586/1 від 12.02.2008 року, що укладений в його межах, а ткожа за договором поруки № 014/05/586/74 від 12.02.2008 року, що укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження та серії ВП №25020076 від 26 червня 2018 року, винесеної заступником начальника відділу Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області на підставі п.15 частини першої ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження закінчено.

30 липня 2021 року ТОВ «ФК «Форінт» зверталося до Глибоцького районного суду із заявою про заміну сторони у справі шляхом заміни у виконавчих листах щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В ході розгляду справи № 715/1862/21 було встановлено, що виконавче провадження закінчено, тому за результатами розгляду заяви про заміну стягувача постановою Верховного Суду від 06 червня 2022 року у справі № 715/1862/21 ухвала Глибоцького районного суду від 26.08.2021 року у справі №715/1862/21 у зміненій частині та постанова Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 715/1862/21 залишені без змін.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», надаючи пояснення в суді, зазначила, що при поданні скарги ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» на постанову про закриття виконавчого провадження процесуальний строк для подання такої скарги не пропущений, оскільки законодавством взагалі не визначений такий строк для інших осіб, окрім сторін виконавчого провадження.

Однак, з такою позицією представника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» суд не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно - правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла станом на момент прийняття оскаржуваної постанови та яка є діючою і на даний час, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Зазначена стаття не обмежує коло осіб, які можуть звернутися зі скаргою на дії державного виконавця, лише сторонами виконавчого провадження.

Згідно частини 5 цієї ж статті рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відтак, посилання представника скаржника щодо відсутності в законодавстві строків для подання скарги на рішення державного виконавця особою, відмінною від сторони виконавчого провадження, якими порушено право такої особи, є помилковим.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Процесуальний строк може бути поновлено за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Виходячи з принципів диспозитивності та змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

В постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано: що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Як встановлено в судовому засіданні, 26 червня 2018 року заступником начальника відділу Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №25020076 на підставі п.15 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження».

На момент винесення постанови про закриття виконавчого провадження №25020076, ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» володіла правами вимоги в кредитних договорах 1 рік та 6 місяців.

В подальшому, ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» звернулася до суду про заміну сторони виконавчого провадження лише 30 липня 2021 року, тобто по спливу чотирьох з половиною років з моменту набуття права вимоги по кредитним договорам та після спливу трьох років з моменту винесення постанови про закриття виконавчого провадження №25020076.

Разом з тим, заявник наполягає на тому, що процесуальний строк на подання відповідної скарги ним не пропущений та не бажає клопотати перед судом про поновлення такого строку. З огляду на диспозитивність цивільного процесу, суд позбавлений права самостійно, без клопотання скаржника, поновити пропущений процесуальний строк для подання скарги, надавши оцінку причинам пропуску такого строку в змагальному процесі, визнавши їх поважними чи не зробивши цього.

Вимога ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» щодо заміни сторони виконавчого провадження є похідною від вимоги про скасування оскаржуваної постанови державного виконавця та не може бути розглянута судом без розгляду по суті скарги на постанову про закриття виконавчого провадження.

З огляду на те, що положеннями ч. 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду та беручи до уваги, що вимога про скасування оскаржуваної постанови державного виконавця та вимога про заміну сторони у виконавчому провадженні викладені ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» в одному документі, суд приходить до висновку про необхідність залишення обох вимог без розгляду.

На підставі викладеного, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та керуючись ст. 126, 127, 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Глибоцький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), АТ «Райффайзен Банк Аваль» на постанову про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2018 року ВП №25020076 та на дії начальника відділу Глибоцького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Михайлюк Л.Л. в частині внесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 26 червня 2018 року ВП № 25020076 неправомірними, а також заяву ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: