ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/21663/17

Апеляційне провадження №22-ц/813/991/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року, ухвалену під головуванням судді Бондар В.Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи в суді першої інстанції

15 листопада 2017 року голова Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (далі Приморська райадміністрація) Корольов М.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Алексєєва О.В., про визнання правочину недійсним.

На обґрунтування позову посилався на те, що розпорядженням Приморської райадміністрації від 12 червня 2009 року №441 опікуном над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були призначені її баба ОСОБА_4 та дід ОСОБА_1 , оскільки відносно матері дитини ОСОБА_5 , вирішується питання про позбавлення батьківських прав, а батько дитини - ОСОБА_1 , записаний в свідоцтві про народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Пунктом 3 зазначеного розпорядження встановлена заборона правоохоронним органам та КП ЖКС «Фонтанський» знімати з реєстрації малолітню дитину без відповідного дозволу органів опіки та піклування Приморської райадміністрації.

Вказував, що на момент призначення опіки малолітня дитина була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,2 кв.м., житловою 26,2 кв.м.

Розпорядженням Приморської райадміністрації від 05 листопада 2010 року №1248 ОСОБА_5 , з огляду на те, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року мати малолітньої дитини ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав, надано малолітній ОСОБА_5 статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

ІНФОРМАЦІЯ_2 опікун ОСОБА_4 померла, тому єдиним опікуном залишився ОСОБА_1 .

Зазначав, що 15 березня 2016 року, у порушення п.3 розпорядження Приморської райадміністрації від 12 червня 2009 року №441, шістнадцятирічна ОСОБА_5 була знята з реєстрації місця проживання вказаної вище квартири та 14 червня 2016 року здійснена реєстрація її місця проживання за новою адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 21,3 кв.м., житловою 11,7 кв.м.

19 січня 2017 року, після виявлення факту порушення порядку зняття з реєстрації неповнолітньої дитини, Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради прийнято рішення про скасування реєстрації місця її проживання за адресою: АДРЕСА_2 та поновлено її реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , в якій змінився власник, а квартира переведена у нежитлове приміщення.

Посилаючись на те, що неповнолітня ОСОБА_5 володіла правом користування квартирою АДРЕСА_3 , що зняття її з реєстрації вказаного місця проживання без відповідного дозволу органу опіки та піклування та продаж квартири опікуном ОСОБА_1 , погіршило її права володіння житлом, що є грубим порушенням чинного законодавства та прав дитини, позбавленої батьківського піклування, керівник Приморської райадміністрації просив:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений 08 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі ст.224 ЦК України;

-застосувати реституцію, як наслідок недійсності зазначеного правочину;

-стягнути з відповідачів сплачений судовий збір (а.с.2-6).

Ухвалою судді Приморського районного суду м.Одеси Ільченко Н.А. від 20 листопада 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.18).

В судове засідання, призначене на 13 грудня 2017 року, з`явився лише представник Приморської райадміністрації Святоха А.А., розгляд справи відкладено на 27 лютого 2018 року (а.с.26)

27 лютого 2018 року розгляд справи відкладено на 18 квітня 2018 року у зв`язку з неявкою всіх учасників судового процесу (а.с.43).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 27 березня 2018 року суддя ОСОБА_7 звільнена у відставку. Після повторного автоматизованого розподілу справи від 26 квітня 2018 року, ухвалою судді Приморського районного суду Бондара В.Я. справа прийнята до свого провадження, підготовче засідання призначено на 08 червня 2018 року (а.с.55-59).

В підготовче засідання, призначене на вказану дату, з`явився лише представник Приморської райадміністрації Святоха А.А., розгляд справи відкладено на 31 липня 2018 року (а.с.69).

31 липня 2018 року суд першої інстанції, за наявності явки представника Приморської райадміністрації та представника відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_8 , які будь-яких пояснень по справі не надавали, відклав розгляд справи на 25 жовтня 2018 року (а.с.87).

25 жовтня 2018 року в підготовчому засіданні прийняли участь:

-представник Приморської райадміністрації Святоха А.А., який позовні вимоги не уточняв, будь-яких клопотань не заявляв, висловив думку щодо неможливості укладення мирової угоди та не заперечував проти закриття підготовчого провадження;

-представник відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_8 , який заперечень проти позову не надав, будь-яких клопотань не заявляв, погодившись із закриттям підготовчого провадження.

Протокольною ухвалою від 25 жовтня 2018 року підготовче засідання закрито та призначено розгляд справи по суті 10 грудня 2018 року (а.с.95-96)

10 грудня 2018 року представник Приморської райадміністрації Ільчук О.Д. подала до суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без її участі за наявними у справі доказами (а.с.104,105).

10 грудня 2018 року представник відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_8 подав до суду заяву в якій, без наведення будь-яких мотивів, просив відмовити в задоволенні позову та розглядати справу за його відсутності (а.с.106).

Відповідач ОСОБА_1 свого ставлення до позовних вимог не висловив.

Третя особа: приватний нотаріус Алексєєва О.В. повідомила суд про те, що оспорюваний договір посвідчувався нею з дотриманням вимог діючого законодавства, після подання всіх необхідних документів встановлення волевиявлення сторін правочину, їх дійсних намірів та просила розглядати справу у її відсутність (а.с.29,74,91).

Справа розглянута по суті за відсутності всіх учасників судового процесу, жоден з яких пояснень, які стосуються предмета спору, суду першої інстанції не надав.

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року в позові відмовлено.

Рішення суду, зокрема, мотивовано тим, що:

-відомості про те хто є власником квартири АДРЕСА_3 , а також відомості про зняття неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку у справі відсутні;

-позивачем не наведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, в тому числі копію договору купівлі продажу від 08 квітня 2016 року, згідно якого вбачалось би, що права неповнолітньої ОСОБА_5 при укладенні оспорюваного правочину були порушені (а.с.108-111).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

В апеляційний скарзі голова Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Корольов М.В. просить рішення суду скасувати, задовольнити позов в повному обсязі.

Неправильність рішення суду обґрунтовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги зводяться до того, що матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про те, що опікун неповнолітньої ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_1 , укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу, належної йому на праві власності квартири, загальною площею 40,2 кв.м., без погодження з органом опіки та піклування, грубо порушив права дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки зменшені її житлові права в новій квартирі, загальна площа якої становить 21,3 кв.м.(а.с.118-121).

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачі та третя особа не скористалися.

Про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 18 жовтня 2022 року, учасники судового процесу повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату з поважних причин не подавали, що за правилами ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутністю.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте мотивувальна частина рішення суду має бути викладена в редакції цієї постанови з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Встановлено, що розпорядженням Приморської райадміністрації від 12 червня 2009 року №441 опікуном над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були призначені її баба ОСОБА_4 та дід ОСОБА_1 , оскільки відносно матері дитини ОСОБА_5 , вирішується питання про позбавлення батьківських прав, а батько дитини ОСОБА_1 , записаний в свідоцтві про народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Пунктом 3 розпорядження встановлена заборона правоохоронному органу та КП ЖКС «Фонтанський» знімати з реєстрації малолітню дитину без відповідного дозволу органів опіки та піклування Приморської райадміністрації. (а.с.7).

Розпорядженням Приморської райадміністрації від 05 листопада 2010 року №1248 ОСОБА_5 , з огляду на те, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року мати малолітньої дитини ОСОБА_9 позбавлена батьківських прав, надано малолітній ОСОБА_5 статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 опікун ОСОБА_4 померла, тому єдиним опікуном, а в подальшому - піклувальником, залишився ОСОБА_1 . При цьому апеляційний суд виходить з того, що підставою для припинення опіки є досягнення дитиною 15 років. У цьому випадку опіка автоматично перетворюється на піклування, і опікун без додаткового рішення стає піклувальником з відповідними правами та обов`язками.

Із змісту довідки КП ЖКС «Фонтанський» (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію), яка не містить дату видачі, в приватизованій 2-х кімнатній квартирі АДРЕСА_4 проживають та зареєстровані ОСОБА_1 , 1952 року народження, та ОСОБА_5 , 1999 року народження, обидва - з 07 квітня 2006 року (а.с.10).

Згідно інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №58474269 від 29 квітня 2016 року, власником нежитлового приміщення 101, загальною площею 86,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_5 є громадянка РФ ОСОБА_6 . Підставою виникнення у неї права власності на вказане нерухоме майно, зазначений договір купівлі-продажу, виданий 08 квітня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексеєвою О.В., довідка з адресного реєстру м.Одеси видана 26 квітня 2016 року юридичним департаментом Одеської міської ради, технічний паспорт б/н, виданий 27 квітня 2016 року ПРКС ГРУПП, декларація про готовність до експлуатації, видана 14 квітня 2016 року Департаментом ДАБІ (а.с.12).

Із змісту листа КП ЖКС «Фонтанський» від 12 квітня 2017 року №891, адресованому Службі у справі дітей ТВ СС ДОМР, вбачається, що квартира АДРЕСА_3 переведена в нежитлове приміщення 29 квітня 2017 року. Також зазначено, що КП ЖКС «Фонтанський» укладено договір №116/3 від 01 січня 2017 року з ТВО «ФО-РЕНТ» в особі директора ОСОБА_10 ; що особистий рахунок на квартиру квартира АДРЕСА_3 закрито (а.с.11).

Згідно інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №98924995 від 29 вересня 2017 року власником квартири АДРЕСА_6 , є громадянка Молдови ОСОБА_11 . Підставою виникнення у неї права власності на вказане нерухоме майно, став договір купівлі-продажу, виданий 26 квітня 2016 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Ласурія Я.Ю.(а.с.13-14).

Із змісту листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 19 травня 2019 року, адресованого начальнику Служби у справах дітей Одеської міської ради видно, що на підставі висновку від 19 січня 2017 року щодо перевірки підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 директором Департаменту прийнято рішення про скасування реєстрації місця її проживання з адреси: АДРЕСА_2 та поновлення її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, 19 січня 2017 року Департаментом сформовано та внесено інформацію про скасування реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 до реєстру територіальної громади та Єдиного державного демографічного реєстру. 01 лютого 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 направлено лист стосовно необхідності звернення до Департаменту для проставлення у паспорт громадянина України ОСОБА_5 відповідних відміток (а.с.9).

Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 12 червня 2018 року відповідач ОСОБА_1 з 07 червня 2016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.73).

Таким чином, із наявних у справі доказів, можна зробити висновок про те, що після укладення договорів купівлі-продажу від 08 та 26 квітня 2016 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані щонайменше дві особи -піклувальник ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_5 , а власником вказаної квартири стала ОСОБА_12 .

Всі наведені докази були наявні у справі під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Клопотань про залучення нових доказів під час знаходження справи в апеляційному суді не надходило.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Статтею 30 ЦПК України в редакції 15 листопада 2017 року (дата подачі Приморською райдержадміністрацією позову до суду) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Аналогічна норма міститься і у ст.48 ЦПК України.

Відповідно до ч.1ст.45 ЦПК України в редакції станом на 15 листопада 2017 року, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Аналіз норм ЦК України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 26 квітня 2017 року № 1934-VII, дає підстави для висновку, що для захисту майнових та житлових прав дітей Приморська райдержадміністрація наділена правом звернутися до суду з позовом в інтересах неповнолітніх для захисту їх житлових прав.

Відповідно до ч.2ст.29 ЦПК України в редакції станом на 15 листопада 2017 року неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Аналогічна норма міститься і у ч.2ст.47 ЦПК України.

В даній справі учасник судового процесу - Приморська райадміністрація має статус не позивача, а органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, який має процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють. Звертаючись до суду із вказаним позовом, Приморська райадміністрація в його мотивувальній частині зазначила, що вона має право вживати заходи щодо захисту майнових та житлових прав дітей та повнолітніх осіб, які перебувають під опікою та піклуванням.

Разом з тим, із змісту вступної частини позовної заяви Приморської райадміністрації про визнання правочину недійсним видно, що вона не містить посилання на те, що позов поданий саме в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 для захисту її житлових прав, не зазначено її прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання чи перебування тощо. Крім того, не зважаючи на те, ОСОБА_5 стала повнолітньою 01 грудня 2017 року, тобто через 15 днів після подачі позову, Приморська райадміністрація та суд першої інстанції її до участі у розгляді справи в якості позивача не залучили, її ставлення до позовних вимог не з`ясували.

Апеляційний суд вважає, що незалучення до участі у справі ОСОБА_5 в якості позивача, за умови можливості її процесуальної участі у справі, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування

не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку

як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд вважає, що Приморська райадміністрація не надала суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази для прийняття рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Апеляційний суд вважає, що формально державний орган надав докази на підтвердження того, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 08 квітня 2016 року був укладений піклувальником ОСОБА_1 без згоди органи опіки та піклування, що житлові права неповнолітньої ОСОБА_5 погіршилися, оскільки загальний розмір нової квартири, де вона була зареєстрована 14 червня 2016 року, виявився майже вдвічі менше попередньої квартири, якою вона користувалася до 08 квітня 2016 року.

Разом з тим, для прийняття судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення, на думку колегії суддів, Приморська райадміністрація, крім наданих нею доказів, мала надати наступні докази або заявити клопотання про витребування:

-копії договору купівлі-продажу від 08 квітня 2016 року для встановлення того, який об`єкт нерухомості був предметом правочину, хто був власником нерухомого майна, за яку ціну він був відчужений. Так, згідно наведеної вище інформаційній довідці, право власності на нежитлове приміщення 101, загальною площею 86,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстровано за ОСОБА_6 саме 08 квітня 2016 року, а встановлення ціни договору необхідно для застосування реституції, у разі висновку суду про задоволення позову;

-даних про відсутність у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у власності чи користуванні іншого нерухомого майна; що вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі до звернення державного органу із вказаним позовом до суду; що мати дитини ОСОБА_5 не була поновлена у батьківських правах.

Апеляційний суд також зазначає, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Формулювання в ст.13 ЦПК України «суд має право», «з власної ініціативи» у будь-якому випадку означає, що закон не передбачає обов`язку суду витребувати докази.

Вище зазначалось, що позов Приморської адміністрації не містив посилання на те, що він подається в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 , вона не визначена державним органом позивачем у даній справі, на час прийняття суддею справи до свого провадження суддею Приморського районного суду м. Одеси Бондарем В.Я. (26 квітня 2018 року) та ухвалення рішення суду (10 грудня 2018 року) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стала повнолітньої.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для збирання доказів по справі з власної ініціативи, замість державного органу, на якого законом покладений такий обов`язок.

Відповідно до ст.216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Апеляційний суд на те, що звернувшись до суду з позовом до суду про недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , укладений 08 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , Приморська адміністрації просила застосувати реституцію, як наслідок недійсності зазначеного правочину, надавши докази про те, що такого об`єкту нерухомого майна, як квартира АДРЕСА_3 , наразі не існує, що дозволу державних органів у 2017 році мало місце переведення квартири (приміщення житлового фонду), загальною площею 40,2 кв.м., в нежитловий фонд (нежитлове приміщення, загальною площею 86,2 кв.м.).

Отже, з 08 квітня 2016 року, тобто з моменту державної реєстрації у відповідача ОСОБА_6 виникло право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 86,2 кв.м.

З іншми вимогами, крім визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 квітня 2016 року на підставі ст.224 ЦК України та застосування реституції, Приморська райадміністрація до суду не зверталася.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд, вважає, що належним способом захисту прав ОСОБА_5 мали бути й вимога про скасування рішення відповідної місцевої ради про переведення приміщення житлового фонду в нежитловий фонд, про що Приморська райадміністрація не просила.

Тому навіть у разі можливості задоволення вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 квітня 2016 року, обраний заявником спосіб захисту прав, у повній мірі не забезпечить захист і відновлення порушених прав ОСОБА_5 , оскільки суд не може повернути її та ОСОБА_1 для проживання у нежитлове приміщення.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приморської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2018 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді: