Справа № 344/7016/21
Провадження № 22-ц/4808/1108/22
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2022 року під головуванням судді Мелещенко Л.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 25 лютого 2021 року в Інтернеті на персональній сторінці відповідача в «Instagram» було розміщено інформаційні матеріали (інстаграм-розповіді), що стосувалися позивача та його професійної діяльності.

Згідно інформації, яка міститься у копії (скріншоту) опису персональної сторінки позивача, ОСОБА_2 як автор, звертаючись до інших користувачів, які, вочевидь, є лікарями, ОСОБА_10 та ОСОБА_9, запитує про те, що: «[...] ОСОБА_10 ти лікуєш ТІЛЬКИ горло чи ТІЛЬКИ ніс?? чи ти лікар який лікує ТІЛЬКИ ВУХО @ ОСОБА_9, а ти в реанімації інтубуєш ТІЛЬКИ жінок чи ТІЛЬКИ ЧОЛОВІКІВ???[...]», використовуючи при цьому символи (емоджі), які демонструють зневажливе ставлення до позивача.

Надалі відповідачкою на власній персональній сторінці в «Instagram» було розміщено інформаційні матеріали (інстаграм-розповіді) на тлі копії (скріншоту) з коментарем користувача ОСОБА_9 на персональній сторінці позивача наступного змісту: «[...] Моя колега, лікар анестезіолог, яка щоденно рятує людей в реанімації, намагалась донести лікарю дерматоонкологу, яка лікує ТІЛЬКИ акне, що такий формат поведінки в соцмереж дискримінує професію лікар і викликає підозру щодо легітимності проведення такої підприємницької діяльності!!!! [...]».

Окрім того, відповідачем на власній персональній сторінці в «Instagram» було розміщено інформаційні матеріали (інстаграм-розповіді), на тлі копії (скріншоту) з коментарем позивача, опублікованим на її персональній сторінці в соціальній мережі «Instagram» у ході листування з користувачем ОСОБА_9 щодо окресленої конфліктної ситуації такого змісту: «[...]А щодо етичного кодексу, то прошу Вас шановна ОСОБА_1 публічно вибачитись на протязі 24 годин перед пацієнтами яких ви посміли публічно образити і принизити назвавши їх акнешниками! Підтримуєте вимогу про публічне вибачення лікаря, який принижує пацієнтів? [...]».

Надалі на тлі копії (скріншоту) частини допису позивача, опублікованого на її персональній сторінці в «Instagram» та фото осіб, хворих на акне, відповідачем було поширено інформацію наступного змісту: «[...] І якщо, ОСОБА_5 не припинить погрожувати мені чи @ ОСОБА_9 , то дуже швидко може розійтися в соцмережах зразок позовних заяв до суду від юридичних представників, до пацієнтів яких ви на своїй сторінці обзиваєте «акнешниками» Хочете захистити свої права і припинити приниження? [...]».

Разом з тим, відповідач, використовуючи фото обличчя невідомої позивачеві особи, на власній персональній сторінці в «Instagram» розмістив інформаційні матеріали (інстаграм-розповіді) з текстом такого змісту: «[...] Дівчинка хворіла на акне і звернулась туди, де лікують ТІЛЬКИ акне, де багато підписників і тонна красивезних фоточок лікаря з височенними каблучками і яскравим макіяжем.... ну так щоб закомплексовані підлітки чи люди з хворобами шкіри точно повірили. Після такого «лікування акне» дівчинка відлежала вдома 2 дні з температурою 37, болем і гіркими сльозами, її запевняли, що так має бути і достатньо шкіру просто зволожувати бепантеном [...]».

Окрім того, відповідач, використовуючи копію (скріншот) коментаря невідомої позивачеві особи такого змісту «Мої груди стегна і живіть були просто в пухирях після однієї процедури лазерної шліфовки ((( І найстрашніше що косметолог казала, що то так має бути а я її вірила [...] Картина була значно страшніша, ніж в тої дівчинки зі сторіс, І мені також казали змащуйте бепантеном і то все пройде» та фото шкіри живота невідомої позивачеві особи, а надалі - на тлі копії (скріншоту) з інформацією про позивача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на власній персональній сторінці в соціальній мережі «Instagram» розмістив інформаційні матеріали (інстаграм-розповіді) з текстом такого змісту: «[...] І таких повідомлень сотні...Цікаво знати чому? [...] А тому, що лікар дерматоонколог яка лікує ТІЛЬКИ акне в номерах готелю Мир, не має жодного юридичного права проводити приватну медичну діяльність [...]».

Попри те, що відповідачем у першому інформаційному повідомленні не було вказано прізвища, імені та по батькові позивача, ідентифікація її особи користувачами соціальної мережі стала можливою, з огляду на сукупність ідентифікуючих ознак персональної сторінки позивача в «Instagram», а саме: стилістики персональної сторінки позивача, опису персональної сторінки позивача, кількості читачів (користувачів, які на постійній основі стежать за оновленнями персональної сторінки позивача та розміщенням на ній інформаційних повідомлень), частини найменування позивача, розміщеного в описі персональної сторінки, а також частини адреси здійснення позивачем діяльності як фізичної особи-підприємця, основним видом економічної діяльності якого є надання послуг салонами краси (копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань додається).

Так, неправдиву і недостовірну інформацію про позивача, поширену відповідачем на власній персональній сторінці в «Instagram», було доведено до відома позивача однією з читачок (найменування персональної сторінки в «Instagram» ОСОБА_7 ), яка, попри відсутність використання відповідачем прізвища, імені та по батькові позивача, ідентифікувала «знайому» сторінку в інформаційному повідомленні, оприлюдненому відповідачем.

Позивач зазначає, що чинне законодавство, у тому числі Етичний кодекс лікаря України, на сьогодні не містить обмежень щодо використання в неформальному обігу (тобто, не пов`язаному з постановкою діагнозу, відповідно до МКХ) терміну «акнешник», який за своїм змістом не має негативного забарвлення та не є таким, що має на меті принизити певну категорію пацієнтів або будь-яким чином порушити їхні права, тобто, не має дискримінаційого характеру, натомість уможливлюючи побутове розуміння такої проблеми користувачами мережі Інтернет, в тому числі «Instagram». Тоді як наприклад дискримінаційним та неприйнятним до вживання, відповідно до норм чинного законодавства на сьогодні, вважається термін «інвалід», офіційно змінений у національних нормативно-правових актах на термін «особа з інвалідністю» на виконання положень Конвенції Організації об`єднаних націй про права осіб з інвалідністю.

Натомість інформаційні матеріали оприлюднені відповідачем, які містять в собі ознаки обману осіб, до відома яких доведено інформацію, що є неправдивою, може свідчити про порушення ним пункту 2.13 Етичного кодексу лікаря України.

Позивач вважає, що поширена на персональній сторінці відповідача у соціальній мережі «Instagram» є неправдивою та недостовірною, принижує честь і гідність та ділову репутацію позивача, а відтак підлягає спростуванню. А саме поширена у соціальній мережі «Instagram» відповідачем інформація про начебто факт надання позивачем послуг, які призвели до заподіяння шкоди здоров`ю окремих осіб та допущення формату поведінки в соцмережі, що дискримінує професію лікаря і викликає недовіру та підозру щодо легітимності проведення такої підприємницької діяльності, провадження діяльності в неналежних умовах, а також приниження пацієнтів та порушення їхніх прав, твердження про начебто факт погроз відповідачеві та іншим особам є недостовірною та такою, що абсолютно не відповідає дійсності. Позивач вказує, що ніколи не надавала послуг, які призвели до заподіяння шкоди здоров`ю окремих осіб, не провадить підприємницьку діяльність, заборонену законом, не допускає у своїй діяльності дій, що принижують або можуть принизити інших осіб, порушують або можуть порушити їхні права, не висловлювала жодних погроз на адресу відповідача або інших осіб.

За наведених обставин позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 інформацію про те, що вона надає послуги, які призвели до заподіяння шкоди здоров`ю окремих осіб та допустила формат поведінки в соцмережі, що «дискримінує професію лікар і викликає недовіру та підозру щодо легітимності проведення такої підприємницької діяльності», погрожувала ОСОБА_2 та іншим особам провадити діяльність в неналежних умовах, а також принижує пацієнтів та порушує їхні права, оприлюднену та поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в Інтернеті на персональній сторінці користувача у «Instagram» у форматі інформаційного повідомлення.

Зобов`язати відповідача протягом десяти календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду з посиланням на реквізити рішення суду спростувати поширену нею інформацію, про те, що ОСОБА_1 надає послуги, які призвели до заподіяння шкоди здоров`ю окремих осіб та допустила формат поведінки в соцмережі, що «дискримінує професію лікар і викликає недовіру та підозру щодо легітимності проведення такої підприємницької діяльності», погрожувала ОСОБА_2 і та іншим особам, провадить діяльність в неналежних умовах, а також принижує пацієнтів та порушує їхні права, на персональній сторінці користувача у «Instagram» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 / у такий самий спосіб, яким була поширена недостовірна інформація.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій зазначає, що не погоджується з рішенням суду та вважає його незаконним та необґрунтованим.

Оскаржуване рішення є таким, що ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а саме - неправильного тлумачення норм, які підлягали застосуванню. Висновки суду, викладені у рішенні суду першої інстанції, є такими, що не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що поширена у «Instagram» відповідачем інформація про начебто факт надання позивачем послуг, які призвели до заподіяння шкоди здоров`ю окремих осіб та допущення формату поведінки в соцмережі, що «дискримінує професію лікар і викликає недовіру та підозру щодо легітимності проведення такої підприємницької діяльності», провадження діяльності в неналежних умовах, а також приниження пацієнтів та порушення їхніх прав, погроз відповідачеві та іншим особам є недостовірною та такою, що абсолютно не відповідає дійсності.

Апелянт вказує на те, що: ніколи не надавав послуг, які призвели до заподіяння шкоди здоров`ю окремих осіб; не провадить підприємницьку діяльність, заборонену законом; не допускає у своїй діяльності дій, що принижують або можуть принизити інших осіб, порушують або можуть порушити їхні права; не висловлювала жодних погроз на адресу відповідача або інших осіб.

Апелянт вважає, що з огляду на характер мовно-стилістичних засобів, використаних автором інформаційного матеріалу, було на меті публічно принизити та образити позивача, завдати йому психологічного дискомфорту.

Вказана інформація, перебуваючи у вільному, принаймні для 338 користувачів доступі в Інтернеті, дискредитує етичну поведінку позивача як під час виконання ним трудових обов`язків, так і під час здійснення підприємницької діяльності не забороненої законом, викладена у непристойній, образливій формі, що носить зневажливий характер, не відповідає дійсності та викладена неправдиво, тобто містить відомості про події, яких не існувало взагалі.

Вважає, що поширена інформація є негативною, недостовірною та порушує її особисті немайнові права, ганьбить її честь, гідність й завдає шкоди діловій репутації, у тому числі, як лікаря, оскільки формує негативний морально-етичний портрет в очах громадськості, зокрема - пацієнтів поліклініки та клієнтів її салону краси.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 визнано, що сторінка у соціальній мережі належить саме їй.

Відповідачем в межах доведення достовірності відомостей, не представлено жодних доказів, які могли б свідчити про дійсний, правдивий характер поширеної інформації, зокрема, про факти завдання шкоди здоров`ю тих чи інших осіб з боку позивача, або так само факти погроз на адресу відповідача з боку позивача.

Суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на рішення Європейського суду з прав людини, в якому вказується на те, що слід розмежовувати факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Апелянт вважає, що наведене підтверджує хибність тлумачення судом першої інстанції поширеної інформації як оціночних суджень, адже таку інформацію може бути підтверджено фактами.

У позовній заяві позивачем зазначено вичерпні обґрунтування відсутності у поширеній інформації положень, які могли б бути визнані оціночними.

З огляду на таке, апелянт переконана, що поширення зазначеної інформації відповідачем невизначеному колу осіб мали на меті зганьбити його честь і гідність та ділову репутацію, зокрема, зважаючи на те, що відповідачем провадиться аналогічна за напрямом професійна та підприємницька діяльність, що у свою чергу може розцінюватися як прояв недобросовісної конкуренції.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Представник ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу де зазначає, що позивач не довела факт поширення недостовірної інформації та недостовірність такої інформації.

Позивач не змінювала та не уточнювала предмет позову, залишивши прохальну частину без жодних конкретних посилань на те, яку саме інформацію чи висловлювання, поширену в «Instagram» слід визнати недостовірною, і такою, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію позивача та потребує спростування.

Позивач не надала доказів того, що інформація, яка підлягає спростуванню, була поширена ІНФОРМАЦІЯ_2 , не довела чи була інформація, яка підлягає спростуванню, взагалі як така.

Єдиними доказами інформації є чорно-білі зображення, з яких неможливо ідентифікувати ні особу позивача, ні особу відповідача, а тим більше те, що ці зображення були доступні комусь і ще. Додані до позовної заяви документи за своєю суттю мали би бути паперовою формою електронних доказів, з дослідженнях яких можна було б встановити коли і ким були зроблені скріншоти, з чиїх сторінок у «Instagram» робилися знімки, у який спосіб ці знімки були надіслані позивачеві, а також чи є це скріншот, знімок чи можливо відредаговане у застосунках зображення.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву чітко зазначала, що на її персональній сторінці у «Instagram» відсутні зображення, які містяться на документах, долучених позивачем. Зворотне у суді не було доведено позивачем та не було встановлено судом.

Вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів того, хто, коли та у який спосіб міг отримати якусь інформацію із закритої персональної сторінки відповідача у «Instagram».

Судом не було вирішено питання судових витрат, про стягнення яких заявляли обидві сторони і надавали підтвердження понесених витрат.

Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, а також вирішити питання судових витрат.

Представник ОСОБА_1 , яка приймала участь у справі в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримала з мотивів наведеній у ній.

Представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги заперечила, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, види економічної діяльності: надання послуг перукарнями та салонами краси (основний), оптова торгівля парфумами та косметичними товарами, роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через Інтернет, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, надання інших інформаційних послуг, діяльність із забезпечення фізичного комфорту, надання інших індивідуальних послуг (т. 1 а.с. 29-30).

ОСОБА_1 закінчила у 2015 році Державний вищий навчальний заклад «Івано-Франківський національний медичний університет», здобула ступінь спеціаліста за спеціальністю «Лікувальна справа», здобула кваліфікацію лікаря (т. 1 а.с.31-32).

ОСОБА_1 03.03.2022 зверталася за медичною допомогою до ДНУ «НПЦ ПКМ» ДУС Неврологічне відділення м. Київ, де їй було призначено лікування ( т.1 а.с. 33-34).

ОСОБА_7 у «Instagram» надіслала невідомому користувачу скріншот персональної сторінки ОСОБА_2 , на якому міститься запитання до користувачів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 наступного змісту: «[...] ОСОБА_10 ти лікуєш ТІЛЬКИ горло чи ТІЛЬКИ ніс??чи ти лікар який лікує ТІЛЬКИ ВУХО @ ОСОБА_9, а ти в реанімації інтубуєш ТІЛЬКИ жінок чи ТІЛЬКИ ЧОЛОВІКІВ???[...]», використовуючи при цьому символи (емоджі) та зображення із сторінки у «Instagram» Дерматоонколога (т.1 а.с. 36-37).

ОСОБА_2 має приватний обліковий запис у «Instagram» (т.1 а.с. 38). У такому було розміщено коментарі користувача «Instagram» ОСОБА_9 ( ОСОБА_9 ), dr_beautician, а також відповідача наступного змісту: «[...]Моя колега, лікар анестезіолог, яка щоденно рятує людей в реанімації, намагалась донести лікарю дерматоонкологу, яка лікує ТІЛЬКИ акне, що такий формат поведінки в соцмереж дискримінує професію лікар і викликає підозру щодо легітимності проведення такої підприємницької діяльності!!!! [...]» (т.1 а.с.39-40).

ОСОБА_2 , використовуючи фото обличчя невстановленої особи, на власній персональній сторінці в «Instagram» розмістила сторіс із текстом наступного: «[...] А для чого тій дівчинці так зробили? Дівчинка хворіла на акне і звернулась туди, де лікують ТІЛЬКИ акне, де багато підписників і тонна красивезних фоточок лікаря з височенними каблучками і яскравим макіяжем.... ну так щоб закомплексовані підлітки чи люди з хворобами шкіри точно повірили. Після такого «лікування акне» дівчинка відлежала вдома 2 дні з температурою 37, болем і гіркими сльозами, її запевняли, що так має бути і достатньо шкіру просто зволожувати бепантеном [...]» (т.1 а.с.41).

ОСОБА_2 на власній персональній сторінці в «Instagram», використовуючи скріншот коментарів невідомих осіб з текстом такого змісту: «Мої груди стегна і живіть були просто в пухирях після однієї процедури лазерної шліфовки ((( І найстрашніше що косметолог казала, що то так має бути а я її вірила [...] Картина була значно страшніша, ніж в тої дівчинки зі сторіс, і мені також казали змащуйте бепантеном і то все пройде», розмістила інформацію такого змісту: «[...] І таких повідомлень сотні...Цікаво знати чому? [...] А тому, що лікар дерматоонколог яка лікує ТІЛЬКИ акне в номерах готелю Мир, не має жодного юридичного права проводити приватну медичну діяльність [...]». Також долучено скріншот витягу з ЄДРПОУ щодо реєстрації позивача ФОП. (т.1 а.с.42-43).

Відповідачем на власній персональній сторінці в «Instagram» було розміщено скріншот сторіс з коментарем позивача, опублікованим на її персональній сторінці в «Instagram» переписки ОСОБА_9 такого змісту: «[...]А щодо етичного кодексу, то прошу Вас шановна ОСОБА_1 публічно вибачитись на протязі 24 годин перед пацієнтами яких ви посміли публічно образити і принизити назвавши їх акнешниками! Підтримуєте вимогу про публічне вибачення лікаря, який принижує пацієнтів? [...]» (т.1 а.с.44).

ОСОБА_2 , використовуючи скріншот сторісу частини коментарів допису позивача, опублікованого на її персональній сторінці в «Instagram» та фото невідомих осіб, відповідачем було поширено інформацію наступного змісту: «[...] І якщо, ОСОБА_5 не припинить погрожувати мені чи @ ОСОБА_9, то дуже швидко може розійтися в соцмережах зразок позовних заяв до суду від юридичних представників, до пацієнтів яких ви на своїй сторінці обзиваєте «акнешниками» Хочете захистити свої права і припинити приниження? [...]» (т.1 а.с.45-46).

За змістом ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом із тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

За змістом статей 277, 299 ЦК України, частини четвертої ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 грудня 2021 року, у справі № 905/902/20, провадження № 12-52гс21, зазначила, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності.

Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що інформація, викладена відповідачем, порушує особисті немайнові права та ділову репутацію позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що розміщені у соціальній мережі дані за своєю суттю є оціночними судженнями відповідача, а тому не можуть бути розцінені як порушення особистих немайнових прав позивача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).

Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10 (справа Лінгенса, пункт 46).

Суд враховує при цьому правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, інколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (справа Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

У справі «Бразільє проти Франції» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що для розрізняння тверджень щодо фактів та оціночних суджень необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань.

Так, оціночними судженнями є інформація, яка, з урахуванням характеру вжитих висловлювань, відображає особисте ставлення автора до змісту висловленої ним думки.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що інформація, викладена відповідачем у соціальній мережі, є суб`єктивним, оціночним твердженням відповідача, зокрема, є критикою та оціночним судженням. Також відсутня сукупність обставин, які є необхідним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову.

Апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про те, що поширена відповідачем у «Instagram» інформація з огляду на характер мовно-стилістичних засобів, використаних автором інформаційного матеріалу, було на меті публічно принизити та образити позивача чи завдати йому психологічного дискомфорту є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів стосовно порушення особистих немайнових прав, завдання шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджання йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право внаслідок поширення оспорюваної інформації.

Інформація в «Instagram» не може бути розцінена як порушення особистих немайнових прав позивача, честі, гідності і завдавати шкоди діловій репутації. Позивачем не представлено фактів, які б доводили, що відповідачка мотивовано та цілеспрямовано діяла з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, а висловлена в «Instagram» інформація є суб`єктивним, оціночним твердженням відповідача, зокрема оціночним судженням.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість ухвали суду. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.80 ЦПК).

Відповідно до ч.ч.5,6,7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2022 року.

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

О.О. Томин