Справа № 464/2376/22 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1646/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Матяш С.І.,

з участю апелянта ОСОБА_1 , та його представника адвоката Колодій Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року (повний текст рішення складено 23 червня 2022 року), у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

в червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на строк шість місяців, а саме, просив заборонити останнім перебуати в місці його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що він, його сестра ОСОБА_3 з чоловіком ОСОБА_2 проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 . Він та його сестра є співвласниками вказаного будинку. Заінтересовані особи постійно погрожують заявнику, створюють конфліктні ситуації, піднімають на нього руку, висловлюються нецензурною лайкою, у зв`язку з чим він викликав поліцію. Однак, звернення до правоохоронних органів не дали жодних результатів, заінтересовані особи продовжували його принижувати, висловлюватись нецензурно в його сторону. Вказані діяння, на думку заявника, підпадають під визначення домашнього насильства, а він є особою, яка постраждала від домашнього насильства, єдиним і ефективним способом захисту від повторного домашнього насильства є обмежувальний припис.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зібрані по справі докази, які оцінені належним чином, не вказують безумовно на вчинення домашнього насильства, а вказують про наявність конфлікту між заявником і його сестрою з її чоловіком, тоді як сама по собі наявність неприязних відносин, спору щодо користування спільним будинком, не може розцінюватись як насильство в сім`ї.

05 липня 2022 року ОСОБА_1 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 червня 2022 року, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення не врахував подані заявником докази, котрі підтверджують вчинення щодо нього заінтересованими особами домашнього насильства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог заяви та її підстав, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що заявник та заінтересовані особи проживають разом, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок на праві власності належить заявнику та його сестрі ОСОБА_3 .

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Звертаючись до суду першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовував підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно його сестри та її чоловіка нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону, встановивши, що між заявником та заінтересованими особами дійсно існують неприязні відносини, постійно виникають конфлікти, які пов`язані з користуванням спільним з сестрою будинком, в якому проживає також і її чоловік, останній згідно постанови Сихівського районного суду м. Львова від 26 червня 2019 року визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, до нього, а також його дружини (сестри заявника) застосовувались в липні 2020 року та в червні 2022 року термінові заборонні приписи, дійшов передчасно висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Висновок місцевого суду про те, що між учасниками справи існує конфлікт, на ґрунті неприязних відносин, та спір щодо користування будинком не спростовує вищевказаних обставин щодо систематичної та тривалої, починаючи з 2019 року, протиправної поведінки заінтересованих осіб відносно заявника, та не може бути правовою підставою для відмови у захисті прав останнього, як жертви домашнього насильства.

Отже, суд першої інстанції у порушення вказаних положень закону не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки неодноразові факти звернення заявника до органів поліції, ігнорування заінтересованими особами застосованих працівниками поліції та судом до них заходів впливу, повторюваність вчинення ними протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдниками до заявника психологічного та фізичного насильства.

Тривалість та системність протиправної поведінки підтверджує вірогідність вчинення заінтересованими особами психологічного та фізичного насильства щодо заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому наявність тривалого конфлікту та непорозумінь між учасниками справи є очевидним, а також в повній мірі встановленим судом першої інстанції, що убачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що заявником доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованих осіб обмежувального припису.

Посилання місцевого суду на те, що між учасниками справи існує спір щодо порядку користування будинком, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не свідчить про наявність права у заінтересованих осіб на вчинення протиправних дій відносно заявника.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювання, неодноразове застосування психологічного та фізичного насильства та вірогідність його продовження зумовлюють необхідність часткового задоволення заяви ОСОБА_1 у частині видачі обмежувального припису у вигляді заборони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 - у житловому будинку АДРЕСА_1 , строком на три місяці.

При цьому, колегія суддів враховує, що за заявою ОСОБА_1 на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням (частина п`ята статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року скасувати, та ухвали нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), і встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на них такі обов`язки:

- заборонити перебувати у місці проживання ОСОБА_1 - у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Встановити строк дії обмежувального припису 3 (три) місяці з дня ухвалення рішення суду (постанови суду апеляційної інстанції).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 липня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич