рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/4896/22

Номер провадження 2/495/1872/2022

21 липня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого-одноособово судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровського цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення майна з під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом та просить суд скасувати арешти:

- від 24.02.2020 року, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року по справі №521/16526/18, якою накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 ,розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який складається з: 1 гаражу, площею 21,8 кв.м., 2 підсобне приміщення, площею 10,1 кв.м.;

-від 04.03.2020 року, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року, по справі №521/16378/19, якою накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 ,розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який складається з: 1 гаражу, площею 21,8 кв.м., 2 підсобне приміщення, площею 10,1 кв.м.;

Подану заяву обґрунтовує тим, що на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, він є власником гаражу № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний кооператив «Портовик», який складається з: 1 - гаражу площею 21.8 кв. м.. 2 підсобне приміщення площею 10.1 кв. м.

Разом з тим, позивач не може провести державну реєстрацію вказаного нерухомого майна, оскільки на нього накладено арешту ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси.

ОСОБА_3 є колишнім власником даного гаражу, вказаний гараж належав останньому з 18.10.2010 року по 17.12.2010 року.

Разом з тим, на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, власником гаражу № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний кооператив «Портовик», який складається з: 1 - гаражу площею 21.8 кв. м.. 2 підсобне приміщення площею 10.1 кв.м. є ОСОБА_2 .

Таким чином, ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року по справі №521/16526/18 та від 14 листопада 2019 року, по справі №521/16378/19 було безпідставно накладено арешт на майно, яке вже не належало ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що наявність арешту на нерухоме майно у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження порушує його права як власника майна.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.07.2022 року було відкрито провадження в спрощеному порядку.

У судове засідання 21.07.2022 року сторони не з`явились.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, 20.07.2022 року до канцелярії суду надійшла заява ОСОБА_2 відповідно до якої остання просить справу розглядати за її відсутності, вказує, що не заперечує проти задоволення позову.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, позивач ОСОБА_1 є власником гаражу № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний кооператив «Портовик», який складається з: 1 - гаражу площею 21.8 кв. м.. 2 підсобне приміщення площею 10.1 кв. м.

Позивач зазначає, що не може провести державну реєстрацію вказаного нерухомого майна, оскільки на нього накладено арешт ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року по справі №521/16526/18 та ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року, по справі №521/16378/19.

ОСОБА_3 є колишнім власником даного гаражу, вказаний гараж належав останньому з 18.10.2010 року по 17.12.2010 року.

На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, власником гаражу № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , гаражний кооператив «Портовик», який складається з: 1 - гаражу площею 21.8 кв. м.. 2 підсобне приміщення площею 10.1 кв.м. є ОСОБА_2 .

Таким чином, ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року по справі №521/16526/18 та від 14 листопада 2019 року, по справі №521/16378/19 було безпідставно накладено арешт на майно, яке вже не належало ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що наявність арешту на нерухоме майно у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження порушує його права як власника майна.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

В теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для арешту майна, яке належить позивачу на праві власності.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що арешт гаражу № НОМЕР_1 ,розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який складається з: 1 гаражу, площею 21,8 кв.м., 2 підсобне приміщення, площею 10,1 кв.м., порушує права та законні інтереси позивача в справі, так як останній є його власником однак не може зареєструвати право власності на вказане майно у зв`язку з наявністю арештів, тому права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення майна з під арешту задовольнити.

Скасувати арешти:

- від 24.02.2020 року, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року по справі №521/16526/18, якою накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 ,розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який складається з: 1 гаражу, площею 21,8 кв.м., 2 підсобне приміщення, площею 10,1 кв.м.;

-від 04.03.2020 року, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року, по справі №521/16378/19, якою накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 ,розташований за адресою: АДРЕСА_1 , гаражний кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який складається з: 1 гаражу, площею 21,8 кв.м., 2 підсобне приміщення, площею 10,1 кв.м.;

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.Д. Анісімова