ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5668/22 Справа № 205/9021/18 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділ в натурі частини домоволодіння,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договору дарування від 25 листопада 2005 року є власником 56/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку літ.А-1, погріб літ.А?-1, сараю літ.Г, вбиральні літ.Д, частини огорожі №2, в спільному користуванні: водоколонка №1, хвіртка №3, мостіння І. Інші 44/100 частин зазначеного домоволодіння належали ОСОБА_4

13 листопада 2007 року ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська визнано мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , відповідно до якої сторони домовились установити межу на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та залишити в безстроковому користуванні постійному володінні по окремій земельній ділянці з кожної сторони без зон спільного користування.

Так, ОСОБА_2 залишено в безстроковому користуванні постійному володінні земельна ділянка, площею 329,614 кв.м., всі заміри, визначення місця знаходження межі між новоутвореними земельними ділянками виконуються спільними зусиллями сторін, сторони домовляються визначити межу в натурі та збудувати огорожу, що ділить земельну ділянку в термін до 31 грудня 2007 року, що і було виконано.

13 серпня 2008 року Дніпропетровський міський голова прийняв розпорядження про присвоєння житловому будинку АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Спадкова справа, відкрита після її смерті, містить заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про прийняття спадщини після ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, ОСОБА_2 , з урахуванням уточнень, просив суд:

1. визнати за ним право власності на 52/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 України, згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 06 лютого 2020 року №116/12-2019 (сторінка 21 експертизи);

2. виділити 52/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яке є власністю ОСОБА_2 , в натурі в окреме домоволодіння (1) по АДРЕСА_1 , згідно з висновком експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 06 лютого 2020 року №116/12-2019, а саме:

а) житлові будинки, господарські будівлі, господарські споруди: житловий будинок літ. «А-1», вбиральня літ. «Д», хвіртка №5, огорожа №4, замощення І, 1/2 частини, замощення II (буквені та цифрові позначення згідно оцінювальних актів станом на 05 грудня 2008 року);

б) земельну ділянку, для доступу та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 0,0330 га (330 кв.м.) від загальної площі 0,0599 га (599 кв.м.) в межах, які фактично склались згідно з Мировою угодою, яка посвідчена Ленінським районним судом м.Дніпропетровська від 13 листопада 2007 року та варіанту №1 висновку експертів з відступом від ідеальної частки, що становить 55/100 від загальної площі земельної ділянки (схема №2), а саме:

- від точки «1» лінія розподілу довжиною 16,08 м проходить по землях загального користування (вулиця Данила Апостола) в точку «2»;

- від точки «2» лінія розподілу довжиною 20,79 м проходить по спільній межі з ділянкою відповідачів по бетонному паркану в точку «8»;

- від точки «8» лінія розподілу довжиною 15,83 м проходить по тильній межі ділянки в точку «9»;

- від точки «9» лінія розподілу довжиною 20,62 м проходить по АДРЕСА_3 , яка розташована на розі

АДРЕСА_1 . припинити існування спільної часткової власності ОСОБА_2 на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про виділ в натурі частини домоволодіння задоволено. Виділено ОСОБА_2 52/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у натурі, згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 06 лютого 2020 року №116/12-2019, а саме:

1) Житлові будинки, господарські будівлі, господарські споруди: житловий будинок літ «А-1»; вбиральня літ. «Д»; хвіртка №5; огорожа №4; замощення I, Ѕ частини; замощення II;

2) Земельну ділянку у користування, згідно варіанту №1 (схема №2), для доступу та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 0,0330 га (330 кв.м.), яка обмежена лініями розподілу:

- від точки «1» лінія розподілу довжиною 16.08 м проходить по землях загального користування ( АДРЕСА_1 ) в точку «2»;

- від точки «2» лінія розподілу довжиною 20.79 м проходить по спільній межі з ділянкою відповідачів по бетонному паркану в точку «8»;

- від точки «8» лінія розподілу довжиною 15.83 м проходить по тильній межі ділянки в точку «9»;

- від точки «9» лінія розподілу довжиною 20,63 м проходить по АДРЕСА_3 .

Також визнано за ОСОБА_2 право власності на 52/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається: житловий будинок літ «А-1»; вбиральня літ. «Д»; хвіртка №5; огорожа №4; замощення I, Ѕ частини; замощення II. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 . Судові витрати віднесено на рахунок позивача.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та виділити позивачу в натурі домоволодіння в розмірі 56/100 частки.

Позивач, відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 25 листопада 2005 року ОСОБА_2 отримав у дар 56/100 частин домоволодіння

АДРЕСА_4 частин домоволодіння складаються з: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 66,2 кв.м., погребу під літ.А?-1, сараю літ.Г., вбиральні літ.Д, частини огорожі №2, у спільному користуванні: водоколонка №1, хвіртка №3, мостіння І (том 1 а.с.6).

Право власності зареєстровано за позивачем 21 грудня 2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (том 1 а.с.7).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на інші 44/100 частини домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_4 (том 1 а.с.23).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2007 року по справі №2-2495/07р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельної ділянкою визнано мирову угоду, укладену між сторонами (том 1 а.с.8).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , від 02 грудня 2018 року у фактичному користуванні власників домоволодіння знаходиться земельна ділянка площею 599,315 кв.м., з них згідно з ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2007 року: 269,701 кв.м. у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , 329,614 кв.м. у користуванні ОСОБА_2 , крім того 18 кв.м. самовільно зайнятої землі (том 1 а.с.22-23).

Розпорядженням Дніпропетровського міського голови про присвоєння адреси житловому будинку від 13 серпня 2008 року №1257-р житловому будинку по АДРЕСА_1 присвоєно адресу - АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_1 ) (том 1 а.с.11).

Розпорядженням дніпропетровського міського голови про перейменування топонімів м.Дніпропетровська №897-р від 26 листопада 2015 року вулицю ОСОБА_6 перейменовано у вулицю Петра Сокальського (том 1 а.с. 46-56).

Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 20 листопада 2018 року за технічними показниками 56/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , може бути виділено в натурі (том 1 а.с.24).

Згідно з висновком експертів за результатами проведення судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №116/12-2019 від 06 лютого 2020 року (том 1 а.с.138-172) домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , складається з: житлового будинку літ.А-1, житлового будинку літ.Б-1, сараю літ.Ж, вбиральні літ.Д, сараю літ.В, колонки №1, огорожі №2, хвіртки №3, огорожі №4, хвіртки №5, вимощення І, вимощення ІІ, загальною залишкової вартістю заміщення 456 071 грн.

Частка співвласника ОСОБА_2 , яка становить 56/100 частин домоволодіння відповідає частці в залишковій вартості по домоволодінню в розмірі 255 400 грн, 44/100 частин домоволодіння в розмірі 200 671 грн.

Експертом запропоновано наступний варіант виділу 56/100 частин домоволодіння: позивачу ОСОБА_2 (56/100 частки) виділити: житловий будинок літ.А-1, вбиральню літ.Д, хвіртку №5, огорожу №4, Ѕ частину замощення І, замощення ІІ, що становитиме 52/100 частини домоволодіння, що на 19 789,50 грн менше ідеальної частки; відповідачу (44/100 частки) виділити: житловий будинок літ.Б-1, сарай літ.В, колонку №1, огорожу №2, хвіртку №3, Ѕ частину замощення І, що становитиме 48/100 частини домоволодіння, що на 19 789,50 грн більше ідеальної частки.

Також експертом запропоновано два можливих варіанти виділу ОСОБА_2 земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 :

Варіант №1 виділу земельної ділянки ОСОБА_2 , який фактично склався у визначених межах, з відступом від ідеальної частки, що становить 55/100 частку від загальної площі 0,0599 га (схема №2): для доступу та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд ОСОБА_2 пропонується земельна ділянка площею 0,0330 га (330 кв.м.), яка обмежена лініями розподілу: від точки «1» лінія розподілу довжиною 16,08 м проходить по землях загального користування (вулиця Данила Апостола) в точку «2»; від точки «2» лінія розподілу довжиною 20,79 м проходить по спільній межі з ділянкою ОСОБА_4 по бетонному паркану в точку «8»; від точки «8» лінія розподілу довжиною 15,83 м проходить по тильній межі ділянки в точку «9»; від точки «9» лінія розподілу довжиною 20,62 м проходить по АДРЕСА_3 в точку «1», яка розташована на розі АДРЕСА_1 .

Варіант №2 виділу 56/100 частки земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , що становить 0,0335 га від загальної площі 0,0599 га (схема №3): для доступу та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд ОСОБА_2 пропонується земельна ділянка площею 0,0335 га (335 кв.м.), що становить 56/100 частки, яка обмежена лініями розподілу: від точки «1» лінія розподілу довжиною 16,08 м проходить по землях загального користування (вулиця Данила Апостола) в точку «2»; від точки «2» лінія розподілу проходить в точку «11», яка зміщена від бетонного паркану в бік земельної ділянки ОСОБА_4 на 0,23 м; від точки «11» лінія розподілу довжиною 20,72 м проходить в точку «10», яка зміщена від бетонного паркану в бік земельної ділянки ОСОБА_4 на 0,28 м; від точки «10» лінія розподілу довжиною 16,11 м проходить в точку «9», від точки «9» лінія розподілу довжиною 20,62 м проходить по вулиці Петра Сокальського в точку «1», яка розташована на розі АДРЕСА_3 і Данила Апостола.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (том 1 а.с.241), яка за життя залишила заповіт.

Відповідно до заповіту ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (том 1 а.с. 253-зворотній бік, 254, 256).

Згідно копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 . Другою дніпровською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися в шестимісячний строк після відкриття спадщини з заявами про прийняття спадщини (том 1 а.с.249- зворотній бік, 250).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належить 56/100 частин домоволодіння, однак, згідно з висновком судової експертизи можливий виділ йому меншої частки, а саме 52/100 частин домоволодіння з відхиленням від ідеальної частки, з чим позивач згодний, та що не порушує прав співвласників щодо володіння, розпорядження і користування майном, оскільки вказана частка також відповідає фактичному користуванню сторонами будівлями домоволодіння, а тому дійшов висновку про задоволення даного позову, тобто, виділу ОСОБА_2 52/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з запропонованим висновком експерта варіантом, а саме виділу в натурі позивачу підлягає: житловий будинок літ.«А-1»; вбиральня літ.«Д»; хвіртка №5; огорожа №4; замощення I, Ѕ частини; замощення II.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст.356 ЦК України).

Згідно з ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.ч.1, 3 ст.364 ЦК України).

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що при ухваленні рішення, суд неповно з`ясував та не прийняв до уваги встановлені обставини, що мають значення для справи, а саме розмір частки позивача в домоволодінні визначено судом першої інстанції невірно.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Так, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до ч.3 ст.370 ЦК України здійснюється у порядку, встановленому ст.364 цього Кодексу для виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі №501/2148/17 (провадження №61-22087св19) зроблено висновок, що поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі №127/28684/18 (провадження №61-17068св19) зазначено, що за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до ст.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо).

Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №344/8200/14-ц (провадження №14-302цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, для повного та всебічного розгляду даного спору судом першої інстанції було призначено судову комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №116/12-2019 від 06 лютого 2020 року виділити 56/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , технічно можливо з відхиленням від ідеальної частки співвласника у залишковій вартості будівель та споруд домоволодіння (том 1 а.с.157).

У позові ОСОБА_2 , з урахуванням уточнень, не просив суд стягнути компенсацію за різницю в частках з відповідачів, що також підтвердив у судовому засіданні суду першої інстанції. У зв`язку з чим, питання щодо стягнення компенсації за різницю в частках з іншого співвласника районний суд не вирішував.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виділ ОСОБА_2 52/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з запропонованим висновком експертів варіантом з відхиленням від ідеальної частки, оскільки вказана частка відповідає фактичному користуванню сторонами будівлями домоволодіння, з чим також згодний позивач та що не порушує прав співвласників щодо володіння, розпорядження і користування майном.

Таким чином, правильними також є висновки суду першої інстанції щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 52/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається: житловий будинок літ «А-1»; вбиральня літ. «Д»; хвіртка №5; огорожа №4; замощення I, Ѕ частини; замощення II, та припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виділу ОСОБА_2 земельної ділянки у користування, згідно варіанту №1 (схема №2), для доступу та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, площею 0,0330 га (330 кв.м.), виходячи з наступного.

Відповідно до ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Згідно з ч.4 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

За змістом ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житлові будинки, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні ст.88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Отже, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що оскільки між ОСОБА_2 та попередніми співвласниками домоволодіння було укладено мирову угоду щодо користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , угода була визнана ухвалою суду та співвласники фактично користувалися земельною ділянкою відповідно до вказаної угоди, а тому ОСОБА_2 , у зв`язку з виділом його частини домоволодіння в натурі, також підлягає виділу в користування земельна ділянка, площею 0,0330 га (330 кв.м.), якою він фактично користувався, відповідно до варіанту №1 висновку судової експертизи з відступом від ідеальної частки, що становить 55/100 частку від загальної площі 0,0599 га (схема №2), яка обмежена лініями розподілу: від точки «1» лінія розподілу довжиною 16,08 м проходить по землях загального користування (вулиця Данила Апостола) в точку «2»; від точки «2» лінія розподілу довжиною 20,79 м проходить по спільній межі з ділянкою ОСОБА_4 по бетонному паркану в точку «8»; від точки «8» лінія розподілу довжиною 15,83 м проходить по тильній межі ділянки в точку «9»; від точки «9» лінія розподілу довжиною 20,62 м проходить по вулиці Петра Сокальського в точку «1», яка розташована на розі вулиць Петра Сокальського і Данила Апостола.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова