Провадження № 22-ц/4808/755/22
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участі апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Мелещенко Л. В. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та аліментів на утримання дружини,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та аліментів на утримання дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 28 жовтня 2016 року вона уклала шлюб із відповідачем у храмі Матері Божої Неустанної Помочі. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, спільне подружнє життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, розбіжностей поглядів на життя та ведення спільного господарства. Шлюбні відносини вони не підтримують з середини 2020 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. При цьому, малолітній син проживає із нею і перебуває на її утриманні. Коштів, необхідних для нормального розвитку дитини, їй не вистачає. Зазначала, що відповідач є здоровим, працює та отримує заробітну плату, інших дітей не має, коштів на утримання дитини не надає. У той же час, вона не працює та не має змоги реалізувати своє право на працю, у зв`язку з тим, що доглядає за дитиною. Інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною, вона не має.

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку до досягнення дитиною трьох років, а також судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн щомісячно, починаючи з 19 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів щодо розміру витрат на утримання дитини, а також на підтвердження того, що він має можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі.

Натомість, ним надано чимало доказів на підтвердження його незадовільного матеріального становища та низького рівня його доходів, які судом першої інстанції не в повній мірі було досліджено.

Крім того, апелянт вказує на те, що у власності позивачки є чимало об`єктів нерухомого майна, а відтак враховуючи, що обов`язок батьків утримувати дитину є рівною мірою як обов`язком матері, так і батька, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення із нього аліментів на утримання малолітного сина у розмірі 4000 грн щомісячно.

Із урахуванням викладеного, апелянт просить оскаржуване рішення суду в частині стягнення із нього на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 4000 грн щомісячно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягувати із нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1006,5 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату, час та місце судового засідання, апеляційний суд вирішив розглянути справу за відсутності позивачки.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення із відповідача аліментів на її утримання не оскаржується, а тому, відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено релігійний обряд шлюбу в храмі Матері Божої Неустанної Помочі та отримано таїнство подружжя (а.с.7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 14 липня 2021 року № 29231, за даними муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Як вбачається з довідки Департаменту соціальної політики від 14 липня 2021 року № 2508, ОСОБА_2 отримує одноразову допомогу при народженні дитини, розмір якої з січня 2021 року по червень 2021 року щомісячно становив 860 грн. Інших видів допомог та компенсацій не отримує (а.с.10).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відомості про право власності за ОСОБА_1 відсутні (а.с.33).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_2 , на праві приватної власності належить комора вбудована, загальної площі 3,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення № СХLVII; однокімнатна квартира, загальною площею 42,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 ; двокімнатна квартира, загальною площею 79,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 ; комора вбудована, загальної площі 3,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_5 , приміщення № LХХХІІI; господарське приміщення № ССLХХ, загальною площею 24,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_5 ; земельна ділянка площею 0,0897 га у с. Узин Тисменицького району Івано-Франківської області для будівництва і обслуговування житлового будинку; однокімнатна квартира, загальною площею 43,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; однокімнатна квартира, загальною площею 39,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_6 ; двокімнатна квартира, загальною площею 52,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_7 ; земельна ділянка площею 0,5 га за адресою: АДРЕСА_8 для ведення особистого селянського господарства (а.с.34-47).

ОСОБА_2 зверталася із позовною скаргою до Судового Вікарія Івано-Франківської Архієпархії Української греко-католицької церкви про визнання Тайни подружжя зі ОСОБА_4 , яку для них було уділено 28 жовтня 2018 року, недійсною (а.с.48-55).

За 2021 рік ОСОБА_1 задекларував загальний дохід у розмірі 75500,00 грн (а.с. 114-116). Будучи фізичною особою підприємцем, за вісім місяців 2021 року отримав дохід у розмірі 48400,00 грн (а.с.70-71).

Протягом 2021 року відповідач здійснював оплату за оренду офісного приміщення, бюджетні платежі та комунальні послуги (а.с.56-69, 73-80).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частини перша-третя статті 181 СК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів на малолітнього сина, суд першої інстанції, врахувавши стан здоров`я відповідача, відсутність на його утриманні інших осіб, рівень його забезпеченості та розмір доходів, а також те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, проте має таку можливість та зобов`язаний це робити, дійшов висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на малолітнього сина у розмірі 4000 грн щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

При визначенні розміру аліментів на утримання малолітнього сина, суд першої інстанції, враховуючи інтереси та потреби дитини, правомірно виходив із того, що позивачка тимчасово не в змозі забезпечувати сина, оскільки перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, розмір якої з січня по червень 2021 року становив лише 860 грн. При цьому, апелянт є особою працездатного віку, здоровим, інших утриманців не має, а тому може утримувати дитину у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів вважає, що аліменти у розмірі 4000 грн щомісячно не є завищеними в сьогоднішніх умовах та сприятимуть гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, що є основним при ухваленні рішення в інтересах дитини.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував його скрутне матеріальне становище, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як встановлено з матеріалів справи, апелянт є фізичною особою-підприємцем, регулярно несе витрати, пов`язані з орендою офісного приміщення, рекламою, сплатою комунальних послуг, обов`язкових платежів, тощо. У судовому засіданні апелянт підтвердив, що його середньомісячний дохід становить шість-сім тисяч гривень, однак не є стабільним, що свідчить про те, що надані ним докази не відображають реальних його доходів, що правильно враховано судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував при визначенні розміру аліментів наявність у позивачки на праві власності нерухомого майна, оскільки доказів того, що з вказаного майна остання отримує будь-який дохід, у матеріалах справи відсутні. Більше того, згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує лише наявність на праві власності нерухомого майна у платника аліментів, а не особи, на користь якої вони підлягають сплаті.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначився із характером правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта