Справа № 752/7613/21
Провадження № 2/752/2164/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 липня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Гненик К.В.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що вона є наймачем даної квартири.

В квартирі, окрім неї, з 04 листопада 2004 року зареєстрований її син ОСОБА_3 , 1962 року народження, та її онук - відповідач у справі, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12 серпня 2015 року.

Останній, хоч і зареєстрований у квартирі, однак у ній ніколи не проживав.

В квартирі проживає лише вона та її син ОСОБА_3 .

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 24 березня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, законному представнику відповідача копію позовної заяви з додатками.

22 листопада 2021 року надійшов відзив законного представника відповідача, яка проти позову заперечує.

Посилається на те, що перебувала в шлюбі з сином позивачки ОСОБА_3 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .

За бажанням батька їх син був зареєстрований за місцем його проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Тобто, з точки зору закону її син є членом сім`ї наймача квартири та нарівні з батьком та позивачкою має право користування нею.

З урахуванням цього просить у позові відмовити.

07 грудня 2021 року позивач подала відповідь на відзив, у якому повторно зазначила приведені в позові обставини.

/ а.с. 28 - 29; 54; 70 - 73; 84 - 86 /

Позивач у судове засідання не з`явилася, про час розгляу справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення судової повістки 16 червня 2022 року.

Про причини неявки суд до відома не поставила.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності позивача.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судове засідання також не з`явився.

Відповідно до ч.1 ст.45 ЦПК України під час розгляду справи, крім прав та обов`язків, визначених статтею 43 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальні права:

1) безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки;

2) отримувати через представника чи законного представника інформацію про судовий розгляд;

3) здійснювати інші процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

За змістом ч.2 ст.47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.

Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Законний представник неповнолітнього відповідача, який є дитиною-інвалідом, залучений до участі в справі, подала відзив на позов, в якому привела свої заперечення проти викладених у позові обставин та просить відмовити в позові.

В подальшому в судове засідання не з`явилася, при цьому свої інтереси уповноважила представляти фахівцю в галузі права- адвокату.

Враховуючи викладене та позицію Верховного Суду з цього приводу, вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд також вважає за можливе розглядати справу в відсутності неповнолітнього відповідача та його законного представника, яка висловила свою позицію щодо пред`явленого позову до неповнолітнього відповідача та яка забезпечена правовою допомогою при розгляді справи.

Представник 3-ї особи в судове засідання також не з`явився, просить ухвалити рішення в інтерсах дитини і розглядати справу в його відсутності.

Представник законного представника відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Крім обставин, приведених у відзиві законного представника відповідача, зазначила, що неповнолітній відповідач є дитиною-інвалідом і його реєстрація в квартирі не порушує прав позивача.

Дійсною причиною звернення позивача до суду з даним позовом є її бажання приватизувати квартиру, однак без участі в цьому неповнолітнього, що є порушенням його прав.

Заслухавши пояснення представника законного представника відповідача, враховуючи поданий законним представником відповідача відзив, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання (п.2 ч.3 ст. 71 ЖК УРСР).

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з Витгом з Реєстру територіальної ромади м.Києва від 18 лютого 2021 року в квартирі зареєстровані 3 особи без приведення їх даних, однак із зазначенням дати народження.

Це відповідає наданій позивачем довідці за 2016 рік, згідно з якою в квартирі є зареєстрованими позивач, її син та онук-відповідач у справі.

З посвідчення НОМЕР_1 від 28 листопада 2015 року вбачається, що відповідач є дитиною-інвалідом.

/ а.с. 5 - 12; 75 /

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, а саме ст.264 ЦПК України, на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач був зареєстрований у спірній квартирі, де зареєстрований і його батько, в 2015 році, тобто в 10-річному віці.

Відповідно до ч.ч.4,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Підставою для виникнення у неповнолітнього права користування жилим приміщенням, яким користується один з його батьків, є вселення неповнолітнього до такого жилого приміщення.

З точки зору ст.242 ЦК України батьки є законними представниками інтересів своїх дітей, і однією з функцій такого представництва є управління їх майном. Майном малолітньої дитини в силу закону батьки управляють без спеціальних на те повноважень.

Таким чином, як реєстрація неповнолітнього відповідача в спірній квартирі, так і місце його проживання визначалося батьками за їх спільним рішенням.

Відповідно до позиції Верховного суду, висловленій у постанові в справі № 206/4028/18 від 16 грудня 2020 року, підстава, відповідно до якої якщо місце проживання малолітнього реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що він набув права користування цим житлом на законних підставах.

Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини).

Не можна вважати неповажною причину непроживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання.

Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку.

Не впливає на поважність причин непроживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав.

Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Звертаючись до суду, позивач не зазначає, що реєстрація малолітнього на той час онука в спірній квартирі була здійснена всупереч її волі та бажанню, як і не заперечує тієї обставини, що нею реєстрація онука в спірній квартирі не оспорювалася.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11 Закон України «Про охорону дитинства» сім'яє природним середовищем для фізичного, духовного,інтелектуального, культурного та соціального розвитку дитини,її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для нього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Тобто, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, в даному випадку на його батьків.

Згідно з ч. 2 ст. 18 даного Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення.

Відповідач є членом сім`ї як матері в зв`язку з розірванням шлюбу, так і батька, як члена сім`ї наймача спірного житлового приміщення, і був зареєстрований у спірній квартирі за місцем проживання свого батька з дотриманням вимог закону.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Тобто, турбота про дітей та їх виховання покладається на матір і батька в рівній мірі.

Таким чином, право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, в якій зареєстрований батько дитини, є похідним від права його батька, а тому підстави для визнання його таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням відсутні.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 64, 65 ЖК України, ст.ст.11,18 Закону України « Про охорону дитинства», ст.141 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , законним представником якого є ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 липня 2022 року.

Суддя: К.В. Машкевич