ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/858/21 Номер провадження 22-ц/814/2020/22Головуючий у 1-й інстанції Єрмоленко В.Б. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

при секретарі Гречці Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 грудня 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування скарги посилається на те, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 639/8309-13-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 12 березня 2014 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2008 року № 0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Спецтехніка» в сумі 979 583 долари США 48 центів, пені в сумі 7413 грн. 16 коп. та судових витрати у справі у розмірі 5161 грн. 50 коп.

Рішення суду виконано у зв`язку з повним погашенням існуючої перед стягувачем заборгованості, про що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби повідомлено листом стягувача у грудні 2020 та заявою боржника у січні 2021 року, проте державним виконавцем не винесена постанова про закінчення виконавчого провадження і не скасовані накладені за виконавчим провадження № 43779608 арешти та обмеження, не отримана будь-яка відповідь на звернення, тому заявник вважає незаконною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби, що порушує права ОСОБА_1 .

Просив визнати бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України незаконною. Зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо закінчення виконавчого провадження № 43779608 та направити на адресу ОСОБА_1 копію постанови про закінчення виконавчого провадження. Зобов`язати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити заходів щодо зняття всіх арештів та обмежень відносно боржника за виконавчим провадженням № 43779608.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 грудня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Скасовано в рамках виконавчого провадження № 43779608, накладені Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України: арешт всього рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою 23 червня 2014 року; арешт на квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 120,4 кв.м., садовий будинок АДРЕСА_2 , загальною пл. 26,2, що знаходиться на земельній ділянці пл. 626 кв.м., кадастровий номер :15:001:0553, розташований по АДРЕСА_3 , накладений постановою від 09 липня 2014 року; арешт автомобіля Lexus LX570,2008 р. випуску, чорного кольору, ДНЗ НОМЕР_1 № дв. 3UR3023312, № куз. НОМЕР_2 , автомобіля ЗИЛ130, 1977 року випуску, зеленого кольору, ДНЗ В3937 ХІ ХАС 160477, № дв. 0893176, № шас. НОМЕР_3 , накладений 24 липня 2014 року та оголошення у розшук транспортних засобів; арешт автомобіля Lexus LX570, 2008 року випуску, чорного кольору, ДНЗ НОМЕР_1 № дв. 3UR3023312, № куз. НОМЕР_2 , накладений постановою від 10 грудня 2015 року; арешт коштів боржника, а саме усіх відкритих рахунків в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001, , накладений постановою 25 січня 2016 року.

Скасовано в рамках виконавчого провадження № 43779608 постанову Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 10 серпня 2015 року про передачу виконавчого документа на виконання до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехніка+», для звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 .

Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на ОСОБА_1 рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 лютого 2014 року, на підставі якого 12 березня 2014 року видано виконавчий лист № 639/8309/13-ц, застосоване ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 по справі № 22ц/796/15309/2014.

У іншій частині у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду її в апеляційному порядку оскаржив відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Просив зазначену ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позиція сторін

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що на момент розгляду скарги зазначене виконавче провадження було завершене, а виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» тоді як вчинення будь-яких виконавчих дій, в тому числі і скасування постанови про накладення арешту, можливе тільки у відкритому виконавчому провадженні. Крім того вважає, що скаржник обрав невірний спосіб захисту, оскільки мав звертатися до суду в межах позовного провадження.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що доводи апеляційної скарги зводяться до невірного розуміння вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру правовідносин, необізнаності у судовій практиці та способах вирішення подібних спорів. Просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників скаржника та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі апеляційної скарги ухвала оскаржується лише в частині скасування накладених в рамках виконавчого провадження № 43779608 арештів майна, тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати ухвалу суду в часті відмови у задоволенні скарги.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачаєтеся, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 грудня 2013 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором № 0 від 23 червня 2008 року відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2014 року скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 грудня 2013 року, задоволені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2008 року № 0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Спецтехніка» в сумі 979583,48 долари США, пеню в сумі 7413,16 грн. та судові витрати у справі в сумі 5161,50 грн.

12 березня 2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова видано виконавчий лист на примусове виконання вищезазначеного рішення, який пред`явлено до виконання.

Постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження № 43779608 від 23 червня 2014 року, накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження. В процесі виконання рішення суду направлені запити до відповідних органів, установ, організацій щодо надання інформації про належність майна боржнику.

Постановою державного виконавця від 09 липня 2014 року накладено арешт майна боржника, а саме на квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 120,4 кв.м., садовий будинок АДРЕСА_2 , загальною пл. 26,2, що знаходиться на земельній ділянці пл. 626 кв.м. (згідно державного акту від 20 листопада 2009 року), кадастровий номер :15:001:0553, розташований по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна: 2261846.

За інформацією про виконавче провадження, довідки Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, постановами державного виконавця від 24 липня 2014 року накладено арешт на автомобіль Lexus LX570, 2008 р. випуску, державний номер НОМЕР_4 , автомобіль ЗИЛ 130, державний номер НОМЕР_5 та оголошено транспортні засоби у розшук. Оскільки автомобілі не розшукано протягом року, з них постановою від 10 серпня 2015 року знято арешт і припинено розшук. В подальшому, постановою від 10 грудня 2015 року накладено арешт на автомобіль Lexus LX570, державний номер НОМЕР_4 .

Постановою Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 10 серпня 2015 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у ТОВ «Спецтехніка+», яка виконується підприємством з 29 грудня 2015 року, кошти перераховуються на реквізити Міністерства юстиції України. Крім того, 25 січня 2016 року державним виконавцем накладено арешт на кошти боржника, усіх відкритих рахунків в ПАТ «Універсал Банк».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014 року відмовлено в задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_1 за межі України. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва та постановлено нову ухвалу, якою подання старшого державного виконавця задоволено, ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 лютого 2014 року, на підставі якого 12 березня 2014 року видано виконавчий лист № 639/8309/13-ц.

У січні 2015 ОСОБА_1 звернувся до Європейського суду з прав людини (далі Суд,ЄСПЛ) із заявою №5170/15, у якій скаржився переважно за статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція) на задоволення судом апеляційної інстанції подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. 11 травня 2021 року ЄСПЛ ухвалив рішення (набуло статусу остаточного 11 серпня 2021 року), яким постановив, що було порушено статтю 2 Протоколу № 4 до Конвенції. ЄСПЛ дійшов висновку, що хоча рішення про обмеження на виїзді за межі України відповідало судовій практиці та національним законам у редакції на момент винесення такого рішення, проте не могло бути переглянуте з інших підстав, крім повного погашення боржником грошової заборгованості за кредитним договором, що свідчить про порушення статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції.

ПАТ «УкрСиббанк» 26 червня 2017 року повідомив Відділ примусового виконання про відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» та перерахування на користь ПАТ «УкрСибббанк» 3935,35 судових витрат, стягнутих за рішенням суду.

Судом встановлено, що 22 листопада 2018 постановою державного Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України виконавчий лист № 639/8309/13-ц, виданий Жовтневим районним судом м. Харкова 12 березня 2014 року повернуто стягувачу, тобто ПАТ «УкрСиббанк» на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Доказів, які б підтверджували повернення стягувачу виконавчого листа і направлення постанови державного виконавця суду не надано. Не містять такі докази надані суду копії матеріалів виконавчого провадження.

Згідно договорів про відступлення права вимоги №77/FAA, №77/FAA-1 , укладених 16 травня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія Горизонт», первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв всі права за Кредитним договором №0 від 23 червня 2008 року, Договором поруки №п-0 від 23 червня 2008 року з усіма змінами та доповненнями до них, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Автоторгова група «Спецтехніка».

Того ж дня, між первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» та новим кредитором ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №Гр-16/05/17, згідно якому ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» отримало право вимоги первісного кредитора за Кредитним договором №0 від 23 червня 2008 року. З укладанням договору відступлення № Гр-16/05-17, 16 травня 2017 між ТОВ «Фінансова компанія Горизонт» та ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» укладено договір відступлення прав за договором поруки № П-0 від 23 червня 2008 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 червня 2018 року задоволена заява представника ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» та замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №639/8309/13-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 12 березня 2014 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 23 червня 2008 року № 0, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ЗАТ «Спецтехніка» в сумі 979583,48 долари США, пені і судових витрат, вказано в якості стягувача ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», , що діє від свого імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Грот».

22 грудня 2020 року ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» в особі директора Когут І.Д. направила рекомендованою кореспонденцією відділу примусового виконання рішень заяву про закінчення виконавчого провадження та зняття всіх арештів та обмежень відносно боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_1 .. До заяви додані копії виписок ТОВ «КУА «Фінекс-Капітал» (ПЗНВІФ «Грот») за період з 01 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року, якими підтверджено повне виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в сумі 979583,48 дол. США, пені у розмірі 7413,16грн.,ухвала Господарського суду Харківської області про повернення позовної заяви ТОВ«КУА «Фінекс-Капітал» до ТОВ «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» про стягнення 800970,78 доларів США за договором поруки №П-14/03/18-Грвід 14 березня 2018 року про оплату заборгованості за кредитним договором № 0 від 23 червня 2008 року, у зв`язку з повною оплатою заборгованості. Підтвердження вручення зазначеної заяви Відділу примусового виконання рішень, а також отримання запиту ТОВ «КУА «Фінекс-Капітал» про надання інформації долучені до пояснень заінтересованої особи.

Аналогічна заява про закінчення виконавчого провадження подана до Відділу примусового виконання рішень ОСОБА_1 21 січня 2021 року.

Позиція апеляційного суду

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

У частині 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Разом із тим повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини 3 статті 37 зазначеного Закону арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону.

Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 та узгоджується з висновками викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15; від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17; від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17.

Однак, пункт 9 частини 1 стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 40 даного Законуу разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частина 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною 1 статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. (частина 5 статті 59 цього Закону)

За вказаних обставин, враховуючи, що судом встановлено факт погашення заборгованості боржником в повному обсязі після повернення виконавчого листа, з метою відновлення прав скаржника суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо скасування арештів майна, тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, постанови про звернення стягнення на заробітну плату.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Безпідставними є доводи наведені в апеляційній скарзі щодо обрання ОСОБА_1 невірного способу захисту та необхідність звернення до суду в рамках позовного провадження, оскільки боржник реалізував своє право на звернення до суду саме в межах судового контролю за виконанням судових рішень оскаржуючи бездіяльність державного виконавця.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 зазначено, що відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства…У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 707/1530/21.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростували, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2022 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду

18 жовтня 2022 року

помічник судді О.В. Шиян