Провадження №2/521/1420/22
02 червня 2022 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретарів: Черненко Я.О., Шагаки О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Одеської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтований такими обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка ще за час життя, а саме 14 січня 1992 року, склала заповіт, відповідно до якого, належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповіла позивачу. Вищевказана квартира належала ОСОБА_2 на підставі довідки про виплату паю від 16.09.1993 року № 15, виданої ЖБК «Жовтневий-11», та зареєстрована в Одеському міжміському БТІ за №177, стор. 89 кн. 8к від 03.12.1993 року. Представник позивача вказує, що останній звернувся до Малиновської державної нотаріальної у місті Одеса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного виконавця Малиновської державної нотаріальної у місті Одеса Михальової Л.І., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстав ненадання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Представник позивача зазначає, що у позивача є оригінал довідки про виплату паю № 37 від 10 листопада 1993 року, проте вона була не прийнята нотаріусом до уваги, так як реєстрація права власності була проведена на підставі іншої довідки, а саме довідки №15 від 16 вересня 1993 року.
Позивач та її представник у відкрите судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача подала до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі. Просила розгляд справи проводити у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник Одеської міської ради про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справу у його відсутність та відзив не подавав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та представником відповідача не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , шо підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26 квітня 2021 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), актовий запис № 5987 (а.с. 13).
14 січня 1992 року ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений Державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Лічман І.М. (а.с. 14). Відповідно но вказаного заповіту, ОСОБА_2 заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 , позивачу - ОСОБА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що вищевказана квартира належала ОСОБА_2 , на підставі довідки про виплату паю від 16 вересня 1993 року № 15 виданої ЖБК «Жовтневий-11», та зареєстрована в Одеському міжміському БТІ за №177, стор. 89 кн. 8к від 03 грудня 1993 року. Що підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 03 грудня 1993 року (а.с. 22).
Встановлено, що 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Постановою державного виконавця Малиновської державної нотаріальної у місті Одеса Михальової Л.І., позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 19).
Відповідно вищезазначеної постанови вбачається, що заявник не надав до нотаріальної контори документ, що посвідчує право власності ОСОБА_2 , на вищевказану квартиру, а саме оригінал довідки про виплату паю №15 від 16 вересня 1993 року, що передбачено ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та п. 4.14, 4.15, 4.20 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони регулюються Книгою VI ЦК України яка містить положення про спадкування.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За вимогами статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.
Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину.
Згідно п. 4.12 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає державної реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 Глави 7 Розділу І Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку).
Згідно листа КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР № 6055 від 27 серпня 2021 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі довідки, виданої ЖБК «Жовтневий-11» від 16 вересня 1993 № 15 (а.с. 21).
Згідно довідки, виданої Головою правління ЖБК «Жовтневий-11» від 28 жовтня 2021 року вбачається, що видати дублікат довідки від 16 вересня 1993 року №15, на підставі якої зареєстроване право власності за ОСОБА_2 , не надається можливим у зв`язку з відсутністю архівних документів (а.с. 20).
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж.
Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.
З копії довідки про виплату паю № 37 від 10 листопада 1993 року, оригінал якої наявний у позивача, вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . Громадянка ОСОБА_2 є членом ЖБК «Жовтневий-11» з 1968 року. Пайовий внесок в розмірі 3929 руб. Пайовий внесок повністю виплачений в 1980 році (а.с. 23).
Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
Таким чином, ОСОБА_2 , набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що нею було виплачено пайовий внесок в повному обсязі у 1980 році.
При таких обставинах, суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту свого права шляхом визнання права власності на квартиру на підставі ст. 392 ЦК України, в зв`язку із відсутністю довідки про виплату паю від 16 вересня 1993 року № 15 виданої ЖБК «Жовтневий-11», та зареєстрована в Одеському міжміському БТІ за №177, стор. 89 кн. 8к від 03 грудня 1993 року.
Таким чином, надаючи оцінку встановленим обставинам, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є законними, обґрунтованими та такими, які належить задовольнити.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 258-259, 267, 268, 280 ЦПК України, суд -
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 13 червня 2022 року.

Суддя: Ю.В. Тополева