КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7889/2022
справа №361/5753/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Наконечного Віталія Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сердинського В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича про повернення безпідставно набутих коштів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

встановив:

У серпні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про повернення безпідставно набутих коштів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20 липня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. вчинено виконавчий напис №1790 про звернення стягнення на земельну ділянку та погашення за рахунок коштів, отриманих від її реалізації, заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 261 892,08 грн та 10 000 грн плати за вчинення виконавчого напису, який в подальшому визнано таким, що не підлягає виконанню.

15 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58909088 з примусового виконання виконавчого напису та постанову про стягнення з позивачки основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10% від вартості майна, що стягується за виконавчим документом, та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 427189,20 грн, до якої внесено зміни постановою про виправлення помилки у процесуальному документів від 03 липня 2019 року.

03 липня 2019 року відповідачем в межах ВП №58909088 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі заяви стягувача АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 25 червня 2019 року, поданої згідно з пунктом 1 частини1 статті 37 Закон України "Про виконавче провадження".

04 липня 2019 року на підставі заяви відповідача та його постанов приватний виконавець Говоров П.В. виніс постанову про відкриття ВП №59472716 щодо стягнення з позивачки на користь відповідача основної винагороди приватного виконавця у розмірі 427189,20 грн.

27 вересня 2019 року приватний виконавець Говоров П.В. виніс постанову про стягнення з позивачки витрат виконавчого провадження по ВП №59472716 у сумі 3000 грн.

25 листопада 2019 року позивачка при примусовому стягненні коштів по ВП №59472716 сплатила приватному виконавцю Говорову П.В. 428589,20 грн згідно з платіжним дорученням №1 від 25 листопада 2019 року.

Під час виконання платіжного доручення №1 від 25 листопада 2019 року позивачка сплатила ПАТ "БАНК ВОСТОК" комісію за відправлення платіжного доручення №1 від 25 листопада 2019 року в розмірі 1000 грн, що підтверджується банківською випискою.

Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області на рахунок приватного виконавця Говорова П.В. при примусовому стягненні коштів по ВП №59472716 було відраховано 1600 грн з пенсії позивачки.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі №320/3912/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року, визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. від 03 липня 2019 року «Про виправлення помилки у процесуальному документі» у межах ВП №58909088; визнано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. від 15 квітня 2019 року у ВП №58909088 про стягнення основної винагороди у розмірі 427189,20 грн такою, що не підлягає прийняттю до виконання.

Уважає, що кошти, отримані відповідачем у розмірі 427 189,20 грн, є безпідставно набутими і такими, що підлягають поверненню з додатковою сплатою інфляційних втрат та 3% річних, які мають бути розраховані по день ухвалення судового рішення.

Вказує, що зазнала матеріальної шкоди у розмірі 4000,00 гривень у межах виконавчого провадження №59472716, а також моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 100000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. на користь позивачки безпідставно набуті в якості основної винагороди приватного виконавця грошові кошти у розмірі 427189,20 грн; інфляційні втрати за період з 28 листопада 2019 року по 27 серпня 2021 року у розмірі 49352,45 грн; 3% річних за період з 28 листопада 2019 року по 27 серпня 2021 року у розмірі 22401,10 грн; 4000 грн матеріальної шкоди, завданої незаконними діями; 100000 грн моральної шкоди, завданої незаконними діями; а також понесені судові витрати, з яких: 30000 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 5958,70 грн - судовий збір.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Наконечним В.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню.

Вказує, що позивачка була вимушена виплатити приватному виконавцю кошти в результаті його недобросовісних дій, а саме примусовими заходами, вчиненими приватним виконавцем у межах виконавчого провадження, що, на думку скаржника, виключає можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1215 ЦК України, як виняток із загального правила статті 1212 ЦК України.

Звертає увагу, що основна винагорода приватного виконавця фактично є платою за надані послуги, яка не є та не може бути платежем, що прирівнюється до заробітної плати, і в силу прямих вимог закону підлягає поверненню.

Посилається на порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, оскільки рішення у даній справі було ухвалено під час розгляду суддею інших судових справ.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, а також стягнути з відповідача всі судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що основна винагорода приватного виконавця є єдиним засобом існування відповідача та не підлягає поверненню згідно пункту 1 частини 1 статті 1215 ЦК України. Позивачка добровільно сплатила вказані кошти. В ході примусового виконання виконавчого напису приватним виконавцем вчинено всі передбачені законом дії.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року - змінено. Виключено з мотивувальної частини судового рішення посилання на статтю 1215 ЦК України.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2022 року постанова Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року скасована, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Наконечний В.Л. доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Берьозка Ю.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що кошти були сплачені ОСОБА_1 самостійно, добровільно, без рахункової помилки, є основним доходом приватного виконавця Трофименка М.М. - єдиним засобом до існування, тому такі кошти не підлягають поверненню на підставі статті 1215 ЦК України. Також суд першої інстанції вказав, що не вбачає підстав для застосування статті 1212 ЦК України до правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивачки, стягненням основної винагороди приватного виконавця, оскільки такі не можуть уважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вказує на таке.

Судом установлено, що 15 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. відкрито виконавче провадження №58909088 по виконанню виконавчого напису про звернення стягнення на іпотечне майно, належне позивачці ОСОБА_1 , на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль», у забезпечення вимог стягувача за кредитним договором, боржником за яким є дочка позивачки - ОСОБА_2 (том 1 а.с.34-35).

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження №58909088 відповідач виніс постанову від 15 квітня 2019 року про стягнення основної винагороди приватного виконавця в межах виконавчого провадження у розмірі 427189,20 грн (том 1 а.с. 36-37).

Постановою від 22 квітня 2019 року здійснено опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 ( том 1 а.с.155-157).

З даних постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. від 03 липня 2019 року, на підставі заяви стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 25 червня 2019 року про повернення виконавчого документа за заявою стягувача згідно пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» убачається, що виконавчий напис №1790, виданий 20 липня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., повернуто стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника, знято з електронних торгів лот - іпотеку: земельну ділянку площею 0,1600 га, кадастровий номер :02:005:0004, за адресою: АДРЕСА_1 ( том а.с.143-144).

04 липня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь Трофименка М.М. основної винагороди приватного виконавця в розмірі 427189,20 гривень (том 1 а.с.44-45).

04 липня 2019 рокуприватний виконавець Говоров П.В. прийняв постанову про арешт майна боржника, 05 липня 2019 року - постанову про арешт коштів боржника, а 16 липня 2019 року - постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (том 1 а.с.48-53).

27 вересня 2019 року приватний виконавець Київської області Говоров П.В. виніс постанову про стягнення з позивачки витрат виконавчого провадження по ВП №59472716 у сумі 3 000 грн (том 1 а.с.46-47).

З даних платіжного доручення №1 від 25 листопада 2019 року убачається, що ОСОБА_1 сплатила приватному виконавцю Київської області Говорову П.В. 428589,20 грн. У графі призначення платежу вказано "сплата витрат виконавчого провадження згідно постанови №59472716 від 27 вересня 2019 року (том 1 а.с.75).

З даних виписки по рахунку ОСОБА_1 від 25 березня 2020 року убачається, що комісія за відправлення платіжного доручення №1 від 25 листопада 2019 року згідно тарифів банку без ПДВ склала 1000,00 гривень (том 1 а.с.76).

З даних платіжного доручення №4983 від 27 листопада 2019 року убачається, що Говоровим П.В. перераховано 427189,20 гривень. У графі отримувач вказано "пополнение карт Приват-24 юр.лиц". У графі призначення платежу "#956966 ІПН АСВП:59472716 ОСОБА_1 , повне погашення боргу, згідно постанови №58909088 від 15.04.2019, вид. ПВ ВОКО Трофименко М.М. Без ПДВ (том 1 а.с.77).

Установлено також, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2019 року у справі №369/10365/19 виконавчий напис №1790 від 20 липня 2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бадахова Ю.Н. про звернення стягнення на земельну ділянку визнано таким, що не підлягає виконанню (том 1 а.с. 21-26).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2019 року у справі №320/3912/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року, визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. від 03 липня 2019 року «Про виправлення помилки у процесуальному документі» у межах ВП №58909088; визнано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М. від 15 квітня 2019 року у ВП №58909088 про стягнення основної винагороди у розмірі 427189,20 грн такою, що не підлягає прийняттю до виконання (том 1 а.с. 28-32).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно із статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частиною першою статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1)фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною п`ятою статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено, що, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною третьою статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до пункту 19 Порядку виплати винагороди державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №643 від 08 вересня 2016 року, у редакції, що діяла станом на 25 листопада 2019 року,приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагорода приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розміри.

В межах цієї справі установлено, що постанову приватного виконавця Трофименка М.М. ( відповідача у справі) про стягнення основної винагороді у розмірі 427189,20 грн судовим рішенням визнано такою, що не підлягає прийняттю до виконання та фактичного стягнення будь-яких сум за виконавчим документом не відбулось. Відтак апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для одержання приватним виконавцем основної винагороди, оскільки підставою для отримання приватним виконавцем основної винагороди є фактичне виконання (повне або часткове) виконавчого документа та сума основної винагороди визначається у відсотках до стягнутої суми.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відтак за установлених у цій справі обставин безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 427189,20 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Висновок суду першої інстанції про те, що вказані кошти є заробітною платою приватного виконавця і до правовідносин сторін підлягає застосуванню стаття 1215 ЦК України - є помилковим із наведених вище мотивів.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до статті 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у справі №910/10156/17 від 10 квітня 2018 року навела правовий висновок про те, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Відтак з відповідача на користь позивачки на підставі статті 625 ЦК України за період з 28 листопада 2019 року по день ухвалення цього судового рішення підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 134733,52 грн та 3% відсотки річних у розмірі 35638,10 грн.

В частині відшкодування матеріальних збитків розмірі 4000 грн позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою мотивовано спричинення таких збитків у межах виконавчого провадження №59472716. Це виконавче провадження відкрито приватним виконавцем Говоровим П.В., яким і вчинялись виконавчі дії в межах цього провадження. Разом з тим, Говоров П.В. не є учасником цієї справи, а підстави для стягнення збитків з відповідача, який не приймав рішень в межах виконавчого провадження №59472716, відсутні.

При вирішенні вимог в частині відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з такого.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частині 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спричинення моральної шкоди є оціночним поняттям, критерії якого побудовані на загально прийнятих уявленнях про негативні події, їх ступінь та наслідки, вплив на дисбаланс у звичний спосіб життя, порушення душевної рівноваги, необхідність докладання зусиль для захисту своїх прав, їх відновлення та супутні цьому переживання, а також з урахуванням вини заподіювача шкоди. Застосування вищеописаних критеріїв по відношенню до обставин справи дає змогу дійти необхідних висновків про те, чи могла б людина за певних обставин зазнати переживань в такій мірі, що б на порушника відповідно до закону був би покладений обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Сутність компенсації моральної шкоди як способу захисту цивільних прав полягає у покладенні на правопорушника юридичного обов`язку компенсувати потерпілому втрати немайнового характеру внаслідок душевних і фізичних страждань, спричинених порушенням його блага і прав, а головна мета такої компенсації - надання можливості потерпілій особі за її допомогою відновити втрачену душевну рівновагу, певною мірою пом`якшити заподіяні переживання.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в певних випадках, в залежності від обставин справи, певні події можуть бути доведеними, зокрема, судовим рішенням, яким встановлено протиправну поведінку. Окрім того, моральна шкода не є явищем, яке має матеріальну форму, моральна шкода це емоційний стан людини.

З огляду на наведене та установлені у цій справі обставини, колегія суддів уважає доведенім факт заподіяння позивачці моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, на відшкодування якої підлягає до стягненню 10000 гривень, а визначена позивачкою сума 100000 гривень є завищеною.

Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, колегія суддів виходить з того , що судом задовольняються 87% від заявлених позовних вимог.

Згідно положень статті 141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 134 ПК України:

1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

30 червня 2020 року між Адвокатським об`єднанням "ДЖІ ЕН ЕС ПАРТНЕРС" та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги №07/06 (том 1 а.с.241-245).

Відповідно до пункту 1.1. укладеного договору Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання забезпечити надання правничої допомоги Клієнту (надалі - "Послуги") на умовах і в порядку, що визначені Договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні та документально підтверджені для виконання Договору.

Пунктом 1.2. визначено, що Виконавцем надається така правнича допомога:

1)повідомлення правничої інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта;

2)складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3)захист прав і законних інтересів заявника, потерпілого, особи, стосовно якої застосовуються заходи кримінально-правового характеру, володільця (власника) майна, а також особи, яка притягається до іншої відповідальності, залежно від того, в якому процесуальному статусі перебуває Клієнт;

4)надання правничої допомоги Клієнту у справах про адміністративне правопорушення, у кримінальному провадженні та інше;

5)представництво інтересів Клієнта в державних органах, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях, перед фізичними-особами підприємцями, фізичними особами;

6)представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами та інше;

7)представництво інтересів Клієнта в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8)надання правничої допомоги Клієнту під час виконання кримінальних покарань.

Пунктом 4.3. визначено, що вартість послуг, що надаються, розраховуються:

- у фіксованому розмірі (коли можна точно визначити обсяг наданих послуг, а також в інших випадках, коли сума попередньо узгоджена сторонами;

- враховуючи погодинні ставки: адвокат - 1 500,00 гривень; фахівець в галузі права - 1 200,00 гривень; помічник адвоката, помічник юриста - 800,00 гривень.

Кожна не повна година роботи оплачується клієнтом у розмірі вартості однієї повної роботи за умови якщо робота виконувалась не менше тридцяти хвилин протягом такої години.

Розміри індивідуальних погодинних ставок можуть переглядатися раз на рік з урахуванням індексу інфляції.

З даних рахунку-фактури №11/05-2021-01 до договору про надання правничої допомоги №07/06 від 30 червня 2020 року убачається, що виконано наступний обсяг робіт з кількістю витраченого часу та вартості таких робіт (том 1 а.с.239):

1. Юридичний аналіз наданих Клієнтом документів та норм законодавства, підготовка позовної заяви до Броварського міськрайонного суду Київської області про повернення приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. (далі - Приватний виконавець) безпідставно набутих коштів і відшкодування завданої шкоди - витрачено 10 годин роботи/1500 гривень за годину - 15000 гривень;

2. Ознайомлення 03 березня 2021 року в приміщенні Броварського міськрайонного суду Київської області з матеріалами цивільної справи № 361/5753/20 (враховуючи час на дорогу та перебування в суді) - витрачено 2,5 години/ 1500 гривень за годину - 3750 гривень;

3. Підготовка та подання відповіді на відзив Приватного виконавця у справі 361/5753/20 - 3,5 години - 5250,00 гривень;

4. Підготовка та подання доповнень до відповіді на відзив, вказаної в пункті 3 - 1 година - 1500 гривень;

5. Участь 20 квітня 2021 року у судовому засіданні Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/5753/20 (враховуючи час на дорогу та перебування в суді) - 3 години - 4500,00 гривень.

З даних акту виконаних робіт №11/05-2021-01 від 11 травня 2021 року,підписаного АО "ДЖІ ЕН ЕС ПАРТНЕРС" та ОСОБА_1 убачається, що загальна вартість виконаних робіт становить 30000,00 гривень. Пунктом 2 визначено, що клієнт не має претензій до Виконавця щодо наданих послуг (том 1 а.с.240)

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про неспівмірність витрат на правову допомоги ціні позову, проте мотивованих доводів не наводить ( том 1 а.с.122-127).

З даних рахунку-фактури до договору про надання правничої допомоги №07/06 від 30 червня 2020 року №11/10-2021-1Р від 11 жовтня 2021 року убачається, що адвокатом виконано підготовку апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року у справі №361/5753/20.

З даних розрахунку убачається, що вартість виконаної роботи складає 10 000,00 гривень (фіксований розмір) (том 2 а.с.120).

З даних акту виконаних робіт №11/10-2021-1А від 11 жовтня 2021 року підписаного АО "ДЖІ ЕН ЕС ПАРТНЕРС" та ОСОБА_1 убачається, що загальна вартість виконаних робіт становить 10000,00 гривень. Пунктом 2 визначено, що клієнт не має претензій до Виконавця щодо наданих послуг (том 2 а.с.121).

З даних акту про надання послуг №28/12-2021-01А від 28 грудня 2021 року убачається, що Адвокатським об`єднанням "ДЖІ ЕН ЕС ПАРТНЕРС" надано ОСОБА_1 наступні послуги.

Підготовка та подання до касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі №361/5753/20. Вартість виконаних робіт складає 10000,00 гривень (фіксований розмір).

Пунктом 2 вказаного акту визначено, що клієнт не має претензій до Виконавця щодо наданих послуг (том 2 а.с.218).

Окрім того, в межах розгляду цієї справи позивачкою сплачено судовий збір 5958,70 грн ( том 1 а.с.110), 8938,10 грн ( том 2 а.с. 138), 1290,00 грн ( том 3 а.с.247), в загальному розмірі 16186,80 грн.

З урахуванням принципу пропорційності з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в розмірі 43500 грн, з оплатою судового збору в розмірі 14082,52 грн.

З огляду на наведене, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Наконечного Віталія Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича про повернення безпідставно набутих коштів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в якості основної винагороди приватного виконавця грошові кошти у розмірі 427 189,20 гривень , інфляційні втрати за період з 28 листопада 2019 року по 08 вересня 2022 року у розмірі 134 733,52 гривень , 3% річних за період з 28 листопада 2019 року по 08 вересня 2022 року у розмірі 35 638,10 гривень, 10 000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка Михайла Михайловича на користь ОСОБА_1 судові витрати , пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в розмірі 43 500 гривень, з оплатою судового збору в розмірі 14 082,52 гривень , а всього судових витрат 57 582, 52 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова