Справа № 191/1824/21
Провадження № 2/191/592/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Яніної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в загальному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної Казначейської служби України, третя особа: державний виконавець Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бігма Г.О. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що у Синельниківському МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 52052500 та виконавчий лист Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 437/502/12, виданий 20 березня 2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06 березня 2018 року державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. в рамках виконавчого провадження №52052500 винесено постанову «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». Однак ним в подальшому вся наявна заборгованість з виплати аліментів була погашена в повному обсязі.

15 серпня 2018 року, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 будь-якої заборгованості щодо сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №52052500, державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. винесено постанову «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України».

14 січня 2020 року ОСОБА_1 було укладено договір №К 497/200114-1 на туристичне обслуговування з ТОВ «ДЖОІН АП». Загальна вартість туристичних послуг згідно договору склала 31500,00 гривень. Вказану суму туристичних послуг ним особисто було сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №К 497/200114-1 від 14 січня 2020 року та квитанцією №К 497/200114-1 від 22 червня 2020 року. Вказаний договір передбачав його виїзд за межі України на відпочинок. Зазначений договір було укладено, оскільки йому достовірно було відомо про наявність винесеної 15 серпня 2018 року постанови в рамках виконавчого провадження №52052500 державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України».

Після 15 серпня 2018 року його державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не попереджалось про наявність ще якоїсь постанови за змістом протилежної тій, що була винесена 15 серпня 2018 року та відповідно з нею він не ознайомлювався.

03 липня 2020 року при проходженні прикордонного контролю співробітниками ВПС «Бориспіль 1» було винесено рішення відносно позивача про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку на підставі (як зазначено у рішенні) постанови Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 березня 2018 року «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». При цьому співробітниками ВПС «Бориспіль 1» було зазначено, що іншою постановою, ніж від 06 березня 2018 року, вони не володіють рівно як і те, що іншої постанови від Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області до них не надходило. Перебуваючи в м.Києві позивач в телефонному режимі зв`язався з державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС, однак зрозумілої відповіді щодо причин відсутності в підрозділі охорони державного контролю постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» він не отримав. При цьому державним виконавцем не було вказано й на те, що мається ще якась інша постанова, протилежна за змістом тій, що винесена 15 серпня 2018 року, яка винесена після вказаної дати.

Таким чином, в результаті, як на його погляд, протиправною бездіяльністю державного виконавця Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О., що виразилась в не направленні до окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду з України», було порушено Конституційне право позивача вільно залишити територію України, оскільки фактично в день вильоту за межі України для нього не існувало обмежень, які встановлюються законом і лише бездіяльність державного виконавця стала причиною заборони у праві його виїзду за межі України. В свою чергу, окремим контрольно-пропускним пунктом «Київ» Державної прикордонної служби України надано відповідь, згідно якої «У відповідності до пункту 5 розділу IV Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України від 30 січня 2018 року №256/5/65, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 лютого 2018 року за №133/31585, у разі якщо судовим рішенням особі тимчасово обмежено у праві виїзду з України до виконання зобов`язань за зведеним виконавчим провадженням, інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає з бази даних на підставі постанов державного або приватного виконавця, зазначених у цьому пункті, за кожним виконавчим провадженням (виконавчим документом), що входить до складу зведеного виконавчого провадження та зазначено у судовому рішенні про тимчасове обмеження особи у праві виїзду з України. На момент проходження прикордонного контролю громадянином України ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , інформація щодо обмеження у праві виїзду за кордон була наявна в базі даних. Приймаючи рішення про відмову в перетинанні державного кордону України відносно громадянина ОСОБА_1 посадові особи ВПС «Бориспіль-1» не зверталися до Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у зв`язку з тим, що дані дії не передбачені Порядком дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядку взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 червня 2017 року №535, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2017 року за №1091/30959». Натомість Синельниківським МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області надано копію постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» та супровідний лист, де зазначено вихідний №14356 і дату 15 серпня 2018 року, а також один з адресатів - Адміністрація державної прикордонної служби з адресою: 01601, м. Київ, вул.Володимирська,26. В той же час Синельниківським МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не було надано жодного документу, який би підтверджував факт отримання постанови державного виконавця від 15 серпня 2018 року представниками Адміністрації державної прикордонної служби України.

Позивач вважає, що за вищевказаних обставин можливий лише єдиний висновок - Синельниківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області постанова державного виконавця від 15 серпня 2018 року до Адміністрації державної прикордонної служби України фактично направлена не була, що стало причиною винесення 03 липня 2020 року при проходженні прикордонного контролю співробітниками ВПС «Бориспіль 1» рішення відносно ОСОБА_1 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку на підставі (як зазначено у рішенні) постанови Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 березня 2018 року «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» та відповідно унеможливило його виїзд на відпочинок за межі України.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» - копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Згідно п.1 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» - за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» - рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року була задоволена скарга адвоката Красюка І.В., подана в інтересах ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця і визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бігма Г.О. щодо не надання до Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України».

Позивач посилається на вимоги ст.22 ЦК України і зазначає, що внаслідок вказаної бездіяльності державного виконавця йому спричинені матеріальні збитки, понесені ним на оплату туристичних послуг, в розмірі 31500,00 грн.

Також зазначає, що, оскільки він юридично не досвідчений, з метою захисту своїх прав він звернувся до адвоката Красюка І.В., з яким 21 липня 2020 року уклав договір про надання юридичних послуг і здійснення правового захисту (представництва) і згідно копії акту про сплату гонорару від 01 березня 2021 року сплатив представнику гонорар в розмірі 10000,00 грн.

Крім того, позивач посилається на те, що внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця йому спричинена моральна шкода, яка виразилася в обуренні через таку бездіяльність державного виконавця, понесенні матеріальних збитків, переїздом до м.Києва і назад. Внаслідок цього на грунті повного безсилля і відсутності можливості виправити ситуацію в сім`ї позивача з`явилися суперечки і непорозуміння, що додатково спричиняє йому моральні страждання. Неправомірна бездіяльність державного виконавця позбавило його єдиної можливо за все життя можливості отримати відпочинок, покращити стан здоров`я. Внаслідок вищезазначеного, нервовий стан позивача призвів до того, що він вночі не може спокійно спати, вранці виникає слабкість і головний біль. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в сумі 50000,00 грн.

Позивач просить суд стягнути з Держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь вищезазначений розмір матеріальної шкоди, моральної шкоди, витрат на надання правничої допомоги і витрати по сплаті судового збору.

Представником Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) надійшов відзив на позов, де зазначено, що у Синельниківському МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 52052500 та виконавчий лист Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 437/502/12, виданий 20 березня 2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06 березня 2018 року державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. в рамках виконавчого провадження № 52052500 винесено постанову «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». Однак ним в подальшому вся наявна заборгованість з виплати аліментів була погашена в повному обсязі.

15 серпня 2018 року у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 будь-якої заборгованості щодо сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №52052500 державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. винесено постанову «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». При цьому, копію вказаної постанови того ж дня державним виконавцем було надіслано рекомендованим поштовим відправленням позивачу, про що свідчить список №526 згрупованих відправлень рекомендованих листів (Ф.103), що підтверджується поштовим трек-номером, а також для виконання до Адміністрації прикордонної служби, згідно списку №526 згрупованих відправлень рекомендованих листів (Ф.103), що підтверджується поштовим трек-номером 637.

Як випливає з норм діючого законодавства України, якими керується державний виконавець при виконанні своїх службових обов`язків, постанови, винесені державним виконавцем, передбачені п.1-4 ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», будь то постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України або постанова про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, надсилаються рекомендованим поштовим відправленням без повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року була задоволена скарга представника позивача на бездіяльність державного виконавця і визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бігма Г.О. щодо не надання до Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». Однак вважає, що вказана ухвала є незаконною, оскільки скарга була розглянута судом без дослідження і перевірки доказів, на які посилався боржник, без наведення відповідних мотивів, без вивчення нормативно-правових актів, інструкцій і правил, якими керується державний виконавець при виконанні своїх службових обов`язків.

Вимоги позивача щодо стягнення на його користь понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. вважає недоведеними, оскільки ні в Договорі про надання юридичних послуг і здійснення правового захисту (представництва) від 21 липня 2020 року, ні в Акті про сплату позивачем гонорару за надання правової допомоги від 01 березня 2021 року, ні в Ордері на надання правничої допомоги від 01 березня 2021 року №1058128 не зазначено, що правова допомога надавалася саме у цій конкретній справі, у договорі про надання правової допомоги не зазначено номеру справи, в межах якої таку правову допомогу надано і заявлені витрати до відшкодування.

Вважає, що державним виконавцем Бігмою Г.О. були вжиті всі необхідні дії з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання жодного разу не з`явився по невідомим суду обставинам, хоча про день, час і місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно.

Представник відповідача Синельниківського відділу ДВС Борсук Б.О. - у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав викладені у відзиві на позов обставини.

Третя особа ОСОБА_6 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, підтвердила викладені у відзиві на позов обставини.

Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у Синельниківському МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 52052500 та виконавчий лист Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 437/502/12, виданий 20 березня 2012 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06 березня 2018 року державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. в рамках виконавчого провадження № 52052500 винесено постанову «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». Однак ним в подальшому вся наявна заборгованість з виплати аліментів була погашена в повному обсязі.

15 серпня 2018 року у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 будь-якої заборгованості щодо сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №52052500 державним виконавцем Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Бігма Г.О. винесено постанову «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України».

14 січня 2020 року ОСОБА_1 було укладено договір №К 497/200114-1 на туристичне обслуговування з ТОВ «ДЖОІН АП». Загальна вартість туристичних послуг згідно договору склала 31500,00 гривень. Вказану суму туристичних послуг ним особисто було сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №К 497/200114-1 від 14 січня 2020 року та квитанцією №К 497/200114-1 від 22 червня 2020 року. Вказаний договір передбачав його виїзд за межі України на відпочинок.

03 липня 2020 року при проходженні прикордонного контролю співробітниками ВПС «Бориспіль 1» було винесено рішення відносно ОСОБА_1 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку на підставі (як зазначено у рішенні) постанови Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06 березня 2018 року «Про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України». При цьому співробітниками ВПС «Бориспіль 1» було зазначено, що іншою постановою, ніж від 06 березня 2018 року, вони не володіють рівно як і те, що іншої постанови від Синельниківського МРВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області до них не надходило.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року була задоволена скарга представника позивача на бездіяльність державного виконавця і визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Бігма Г.О. щодо не надання до Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року залишено без змін і підтверджено неправомірну бездіяльність державного виконавця щодо не надання до Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України».

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2022 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року в справі за вищезазначеною скаргою ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю касаційної скарги і правильним застосуванням судами норм матеріального і процесуального права під час розгляду і вирішення вищезазначеної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У даному випадку неправомірність бездіяльності державного виконавця щодо не надання до Державної прикордонної служби України постанови від 15 серпня 2018 року «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України» була встановлена судами під час розгляду скарги на таку бездіяльність.

Отже, обставини, які вже були встановлені під час розгляду скарги, при розгляді даної цивільної справи про відшкодування завданої позивачу матеріальної і моральної шкоди доказуванню не підлягають.

З цих підстав суд вважає необґрунтованими викладені відповідачем у відзиві підстави для відмови у задоволенні позову, оскільки судами під час розгляду скарги були перевірені обставини скарги, встановлена незаконність бездіяльності державного виконавця і скаргу задоволено.

Судом встановлено, що 14 січня 2020 року ОСОБА_1 було укладено договір №К 497/200114-1 на туристичне обслуговування з ТОВ «ДЖОІН АП». Загальна вартість туристичних послуг згідно договору склала 31500,00 грн. і вказану суму туристичних послуг ним особисто було сплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №К 497/200114-1 від 14 січня 2020 року та квитанцією №К 497/200114-1 від 22 червня 2020 року.

Внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця Бігми Г.О. щодо не надання до Державної прикордонної служби України вищезазначеної постанови, позивач був позбавлений можливості перетнути Державний кордон України з ціллю відпочинку.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У ст.1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, яка виразилася в понесенні позивачем витратна оплату туристичних послуг в розмірі 31500,00 грн., підлягають задоволенню і вказаний розмір шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В п.п.2, 3 ч.2 ст.23 ЦК України зазначено, що моральна шкода полягає:

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд, керуючись вимогами ст.23 ЦК України, враховує, що право позивача на відпочинок було порушено. Також позивач втратив значну суму грошових коштів на отримання туристичних послуг. Зазначене свідчить, що внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця позивачу дійсно була спричинена моральна шкода, яка виразилася в обуренні через неправомірну бездіяльність працівника державного органу, що не могло не вплинути і на стан його здоров`я.

Враховуючи вищезазначене, глибину душевних страждань позивача, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають задоволенню, однак враховуючи, крім іншого, вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди 50000,00 грн. є занадто завищеним і повинен становити 10000,00 грн.

Що стосується понесених позивачем витрат на надання правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування понесених ним витрат на надання правничої допомоги в розмірі 10000,00 грн.

Відповідач наявність цих витрат заперечує у зв`язку з їх недоведеністю.

З акту про сплату позивачем гонорару за надання правничої допомоги від 01 березня 2021 року вбачається, що відповідно до договору про надання юридичних послуг і здійснення правового захисту (представництва) адвокат Красюк І.В. надає позивачу послуги, а саме: здійснює юридичні консультації, складає процесуальні документи і здійснює представництво інтересів позивача в судах, а позивач, як клієнт, в рахунок оплати у вигляді гонорару за надання правової допомоги 01 березня 2021 року передав адвокату грошові кошти в сумі 10000,00 грн.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача щодо стягнення на його користь понесених ним витрат на оплату правничої допомоги і зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, до 5000,00 грн., що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 22, 23, 1166, 1174 ЦК України, ст.ст.11, 12, 13, 137, 141, 263, 264, 265 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНН НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 31500 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн., завдані неправомірною бездіяльністю державного виконавця Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бігма Г.О.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНН НОМЕР_1 , понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 1816 грн. та понесені ним витрати на надання правничої допомоги в сумі 5000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення виготовлене у повному обсязі 25 липня 2022 року.

Суддя Т. В. Прижигалінська