КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Рева О.І.
Єдиний унікальний номер справи № 373/772/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9338/2022
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Переяслав-Хмельницькогорайонного суду Київської області від 04 листопада 2021 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 28 листопада 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 1561645. Невід`ємною частиною кредитного договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», які розміщені на сайті creditplus.ua.

В подальшому, 23 квітня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 23042020, у відповідності до якого товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» передає (відступає) товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача на суму 25 612,15 грн, з яких: 6 367,20 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 273,88 грн сума заборгованості за відсотками; 15 971,07 грн - сума заборгованості за пенею.

Позивач зазначав, що згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак відповідачка не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий кредит в строки, передбачені кредитним договором.

Вказував, що у зв`язку з істотними порушеннями відповідачкою умов кредитного договору, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на адресу відповідачки направило повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором та включення її персональних даних до персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Проте, ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу на погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. У зв`язку з цим вона має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №1561645 від 28 листопада 2019 року у вказаному розмірі.

На підставі викладеного, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №1561645 від 28 листопада 2019 року у розмірі 25 612,15 грн, а також судові витрати у розмірі суми сплаченого судового збору у розмірі 2 270,00 грн .

Заочним рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 04 листопада 2021 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 1561645 від 28 листопада 2019 року у загальному розмірі 25 612, 15 грн та судові витрати у розмірі 2 270 грн.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 08 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 04 листопада 2021 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Яресько Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права. Також в апеляційній скарзі адвокат Яресько Т.В. просить стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати, понесені за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 6 000 грн, а також судовий збір у розмірі 3405 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у позовній заяві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначало, що ні позовна заява, ні додані до неї документи, не містять відомостей щодо отримання відповідачкою розміру кредиту та інформації про його виплату. Вказує також, що позивачем пропущений строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, оскільки штрафні санкції нараховувались кредитодавцем до 23 квітня 2020 року, а позивач до суду звернувся у травні 2021 року. Зазначає, що відповідачка не була повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції.

Також вказує, що відповідачка у зв`язку із розглядом справи понесла витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 6 000 грн, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки.

Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 612,15 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване заочне рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 листопада 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1561645 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту.

У договорі зазначено, що невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у позику, що розміщені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03.2019.pdf., а також вказано, що ОСОБА_1 ознайомилась з умовами, розуміє їх, погоджується та зобов`язується їх дотримуватися.

Відповідно до умов договору кредит надано у розмірі 12 000 грн на строк 30 днів. Договором обумовлено строк його дії до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань. Також сторони погодили процентну ставку за користування кредитом та порядок повернення позики, нарахування і сплату процентів за користування позикою відповідно до графіка платежів, який є невід`ємною частиною договору.

Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, де зазначено інформацію та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту. Зазначені документи оформлені в електронній формі та підписані з використанням електронного підпису відповідача.

Установлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором №1561645 від 28 листопада 2019 року.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно зі ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Відповідно до положень ст.ст.1077, 1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Також встановлено, що 23 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 23042020, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, що є додатком до договору, у тому числі і право вимоги за кредитним договором № 1561645 до ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості у розмірі 25 612,15 грн, з яких 6 367,20 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 273,88 грн - сума заборгованості за відсотками; 15 971,07 грн - сума заборгованості за пенею.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права вимоги за кредитним договором № 1561645 від 28 листопада 2019 року від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору відступлення права вимоги №23042020 від 23 квітня 2020 року.

На виконання вимог п. 1.3 договору факторингу на адресу ОСОБА_1 , зазначену у кредитному договорі, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» направило повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 1561645 від 28 листопада 2019 року та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.

Однак вказану вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 не виконала.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання кредитним за договором, розмір заборгованості підтверджується належними та допустимими доказами, а відтак, заборгованість у заявленому розмірі належить стягнути з відповідачки.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна з таких підстав.

Вирішуючи спір, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві про перегляд заочного рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2021 року представник заявниці - адвокат Яресько Т.В. заявляв клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження №14-59цс18).

У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується змістом заочного рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2021 року, що копію ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження разом із копією позовної заяви ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідачка ОСОБА_1 не отримувала, оскільки поштовий конверт із цими документами повернувся на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням термін зберігання.

При цьому, колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 грудня 2018 року у справі 752/11896/17-ц (провадження №14-507цс18) сформулювала такі висновки, що приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 47, 48 постанови).

Отже враховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи та не момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення суду не була ознайомлена із змістом позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», то з урахуванням вказаних вище вимог процесуального закону та правових висновків Верховного Суду, вона має право заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції представник відповідачки заявив клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №1561645 від 28 листопада 2019 року вбачається, що за період з 28 листопада 2019 року по 23 квітня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за основною сумою боргу становить 6367,20, а заборгованість по відсотках становить 3273,88 грн, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення пені за кредитним договором задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском спеціального строку позовної давності.

Так, відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс18) міститься правовий висновок про те, що пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Аналіз норм ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останній платіж на погашення кредиту відповідачка здійснила 29 листопада 2019 року. Розрахунок заборгованості за кредитом, у тому числі за пенею, складено станом на 23 квітня 2020 року. При цьому, пеня нараховувалась до 27 березня 2020 року.

До суду з позовом про стягнення заборгованості, в тому числі пені, згідно поштового штемпеля на конверті, позивач звернувся 07 травня 2021 року, тобто поза межами річного строку спеціальної позовної давності.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 15 971,07 слід відмовити за спливом спеціального строку позовної давності.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на наведене уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №1561645 від 28 листопада 2019 року у розмірі 9641,08 грн, з яких: 6367,20 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 2 364 грн 49 коп.3273,88 грн - сума заборгованості по відсотках. В іншій частині позовних вимог ТОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» слід відмовити.

За змістом ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 15 травня 2019 року (справа №308/15007/15-ц) Верховний Суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В апеляційній скарзі представник відповідачки заявив клопотання про стягнення з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу скаржник надав апеляційному суду договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №22035 від 08 лютого2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Яреськом Т.В., згідно з яким адвокат Яресько Т.В. зобов`язався на платній основі надавати ОСОБА_1 правову допомогу, послуги адвоката з представництва прав та інтересів клієнта в судах усіх інстанцій під час розгляду даної справи.

Згідно з додатком № 2 до цього договору, вартість наданих адвокатом Яреськом Т.В. послуг адвоката з представництва прав та інтересів клієнта ОСОБА_1 складає 6000 грн.

Факт надання адвокатом Яреськом Т.В. цих послуг та їх складові зафіксовані в акті приймання-передачі послуг від 18 липня 2022 року.

Надані адвокатом послуги професійної правничої допомоги на суму 6000 грн були оплачені Яреськом Т.В. , що підтверджується розрахунковою квитанцією №18/07/22 від 18 липня 2022 року.

Аналізуючи надані відповідачем докази на підтвердження заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважає його фактичним, обґрунтованим та співмірним обсягу послуг, що були надані адвокатом відповідачу. Вказаний розмір позивач не оспорює та клопотання про його зменшення не заявив.

Отже, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що загальний розмір понесених ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судових витрат становить 2270 грн (судовий збір за подачу позовної заяви), а відповідачка ОСОБА_1 понесла судові витрати у загальному розмірі 9901,20 грн (496,20 грн судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення + 3405 грн судового збору за подачу апеляційної скарги + 6000 грн витрат на правову допомогу).

Враховуючи, що відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні і у такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про застосування взаємозаліку належних до стягнення на користь кожної сторони судових витрат, та за наслідками такого взаємозаліку слід стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5324,83 грн.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 04 листопада 2021 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 1561645 від 28 листопада 2019 року у розмірі 9641 (дев`ять тисяч сорок одна) грн 08 коп, з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 6367 грн 20 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 3273 грн 08 коп.

В іншій частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5324 грн 83 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Реквізити сторін:

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса: вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ, 01032, ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.І. Савченко