Провадження №2/522/1239/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Зеленюк П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації за місцем проживання за вказаною адресою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 22.03.2017 позивач набув у власність квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 був зареєстрований в квартирі на підставі договору найму з колишнім власником. Відповідач є сторонньою людиною для позивача, який не проживає в квартирі з 2010 року, його речей в квартирі немає. ОСОБА_2 добровільно не бажає знятися з місця проживання, але його реєстрації в квартирі порушує законні права та інтереси позивача.

Ухвалою суду від 01.11.2020 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 19.01.2021 року.

У підготовчому засіданні 19.01.2021 представник позивача вважав за необхідне відкласти розгляд справи з метою повторного сповіщення відповідача, клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 11.03.2021.

До суду 01.02.2021 надійшли пояснення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, згідно яких вказано, що за умови виникнення встановлених чинним законодавством України підстав для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 позивач може звернутися до Департаменту для отримання відповідної адміністративної послуги. Крім того, положення ст. 71, 72 ЖК Української РС не підлягають застосуванню, адже квартира належить позивачу на праві приватної власності.

В результаті проведеного підготовчого засідання 11.03.2021 за участі представника позивача ОСОБА_3 відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи ОСОБА_4 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 18.05.2021.

У судовому засіданні 18.05.2021 було відкладено розгляд справи на 17.06.2021, у зв`язку з необхідністю надати час представнику відповідача для подання відзиву.

У судовому засіданні 17.06.2021 ОСОБА_2 просив відкласти розгляд справи, оскільки його представник не зміг з`явитися у судове засідання, бо захворів. Представник позивача не заперечував щодо відкладення. Клопотання відповідача було задоволено судом, розгляд справи відкладено на 22.07.2021 та зобов`язано представника відповідача надати докази поважності неявки в судове засідання.

У судовому засіданні 22.07.2021 представник позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виступили зі вступним словом, ОСОБА_2 був допитаний в якості свідка повідомлений про кримінальну відповідальність та приведений до присяги. З метою підготовки до судових дебатів було оголошено перерву до 16.08.2021.

Ухвалою суду від 16.08.2021 було зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №522/11412/17 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про встановлення факту шлюбних відносин, розподіл сімейного майна.

Ухвалою суду від 27.05.2022 поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 19.07.2022.

У судове засідання 19.07.2022 учасники справи не з`явилися, про час, да та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Представник позивача ОСОБА_3 подав 19.07.2022 заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, просив прийняти рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22 березня 2017 ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.03.2017 вбачається реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_1 (а.с.9).

11.12.2006 між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір №70 уклали договір оренди квартири, який зареєстровано в дільниці №6 КП ДЕЗ «Центральне» Одеської міської ради (а.с.10).

Комісія КП ЖКС «Порто-Франківський» 18.08.2020 склали акт про обстеження житлових умов про фактичне проживання, яким вказали, що ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , але не проживає (а.с.12).

Згідно листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 12.10.2020 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15-16).

ОСОБА_2 22.06.2017 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2001-го року до жовтня 2016 року та визнання за ним права власності на Ѕ частку: квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 (а.с.47-49).

Одеським апеляційним судом м. Одеси постановою від 30 березня 2022 року залишено без змін Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про встановлення факту шлюбних відносин, розподіл спільного майна, справа №522/11412/17 (а.с.74-80).

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постанова набрала законної сили 11.04.2022 (дата виготовлення повного тексту постанови) та не оскаржувалася в касаційному порядку.

З пояснень ОСОБА_2 допитаного як свідка у судовому засіданні 22.07.2021 вбачається, що відповідач купив в 2003 році квартиру разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 , оформили квартиру на неї, бо в нього в паспорті не була вклеєна фотографія. Він проживав в квартирі до 02.11.2016 року, потів вони посварилися і він пішов. Через декілька місяців змінилися замки в квартирі і його більше туди не пускали, а в березні ОСОБА_8 квартиру подарувала батьку. Спірну квартиру, якщо отримує право власності на неї він скоріш за все продасть. Поки відповідач мешкає в квартирі своєї тещі.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Оскільки власністю відповідача і місцем перебування або проживання зазначена квартира не становить, він має бути знятий з реєстраційного обліку за цією адресою.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, а отже, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є підставою для знання його з реєстрації в квартирі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Спір про визнання квартири АДРЕСА_1 вирішено судом, шляхом відмови у визнанні квартири спільною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Договір дарування квартири не оскаржувався, тож власником квартири нині є ОСОБА_1 .

Відповідач вказує, що він не мешкає в квартирі з листопада 2016 року. Обставини щодо зміни замків та не допуску його до проживання в квартирі не підтверджуються жодним доказом, крім показань ОСОБА_2 .

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Враховуючи, що відповідач фактично в квартирі не проживає більше двох років, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Системний аналіз ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, рішення суду є безумовною підставою для зняття з реєстрації особу, що визнано судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому в частині вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстрації слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В частині вимог про зняття з реєстрації відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 26.07.2022 року.

Суддя: В.Я. Бондар