Справа № 449/1548/21 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1855/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.,

суддів - Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тимошика Ігоря Ярославовича на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, а саме на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаної 1/2 частини вказаного житлового будинку площею 0,03 га (кадастровий номер :01:008:0138), що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 бабі ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що його баба по лінії матері ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і їй на праві власності належало нерухоме майно в с. Чемеринці Перемишлянського району та м. Дубляни Жовківського району.

Вказував, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , згідно якого частина її майна, а саме половина житлового будинку (незавершеного будівництвом) АДРЕСА_1 з відповідною частиною присадибної земельної ділянки, на якій такий розташований, після її смерті, переходить у його власність.

Зазначав, що половину житлового будинку (незавершеного будівництвом) АДРЕСА_1 з відповідною частиною земельної ділянки, на якій він розташований, його померла баба ОСОБА_3 отримала 30 серпня 2002 року як дарунок від його батька ОСОБА_4 , однак не зареєструвала у встановленому порядку відповідне право власності на частину вказаного вище житлового будинку з відповідною частиною присадибної земельної ділянки на якій такий розташований.

Інша 1/2 частина вказаного житлового будинку (незавершеного будівництвом) АДРЕСА_1 з відповідною частиною земельної ділянки площею 0.03 га, на якій він розташований, формально (на підставі незареєсттюваного права власносі згідно Договору дарування від 30 серпня 2002 року як дарунок від їхнього батька ОСОБА_4 ) належить його рідній сестрі ОСОБА_5 .

Зазначав, що він неодноразово усно звертався до Дублянської міської ради з усним клопотанням про те, щоб визнали за ним право власності на 1/2 ідеальну частину даного будинковолодіння, що належала померлій бабі ОСОБА_3 , оскільки формально дана частка належить останній на підставі договору дарування, однак йому було усно відмовлено, мотивуючи тим, що йому необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

Вказував, що після смерті ОСОБА_3 , вказану частину будинку він постійно доглядає, ремонтує, сплачує обов`язкові платежі (в т.ч. земельний податок), обробляє та збирає урожай із присадибної земельної ділянки, тобто фактично володіє та управляє спадковим майном - 1/2 ідеальною частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та відповідною частиною земельної ділянки площею 0.03 га, на якій такий розташований.

Стверджував, що вказану вище 1/2 ідеальну частину даного будинку з відповідною частиною земельної ділянки площею 0.03 га, на якій такий розташований, він прийняв шляхом фактичного користування, оскільки використовує таку за цільовим призначенням, але без правовстановлюючих документів, оскільки право власності на нерухоме майно в Україні настає з часу його державної реєстрації на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Вказував, що визнання його права власності на вказану частину житлового будинку та частину присадибної земельної ділянки є способом захисту його цивільних прав та інтересів, оскільки таке його право не визнає відповідач ОСОБА_2 , яка не бажає щоб він оформив свою частину будинковолодіння і яка по теперішній час не вирішила питання про прийняття, чи відмову у прийнятті та оформленні половини спадкової частки в будинку. Вказує, що ним як спадкоємцем виконані дії для прийняття спадщини повністю.

Враховуючи наведене, просив визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаної 1/2 частини вказаного житлового будинку площею 0,03 га (кадастровий номер :01:008:0138), що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 бабі ОСОБА_3 .

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16 червня 2022 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, а саме на 1/2 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування вказаної 1/2 частини вказаного житлового будинку площею 0,03 га (кадастровий номер :01:008:0138), що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 бабі ОСОБА_3 - відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Тимошик Ігор Ярославович.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Вважає, що відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції помилково покликався на те, що останній звернувся до суду із позовом про визнання права власності після смерті баби в порядку спадкування за заповітом до відповідача ОСОБА_2 , яка не належить до кола спадкоємців за заповітом, але не врахував того, що вона все таки є спадкоємцем за законом і одночасно є співвласником спадкового нерухомого майна. Відповідач ОСОБА_2 на час подання позову не погоджувалась з вимогами ОСОБА_1 , але на час судового розгляду - визнала позов, подавши до суду відповідну письмову заяву.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задоволити.

В судове засідання призначене на 24.10.2022 року сторони не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не подавали.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 24.10.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 24.10.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосудді, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Предметом позовних вимог є визнання за позивачем права власності на 2 (два) об`єкта нерухомого майна: 1) на 1/2 ідеальну частину житлового будинку та 2) на 1/2 частину земельної ділянки.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд мотивував тим, що житловий будинок являє собою об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнятий у передбаченому чинним законодавством порядку в експлуатацію.

В той же час, оскаржуване рішення не містить доводів, якими керувався суд, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності і на 1/2 частину земельної ділянки.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та ніким не оспорюється те, що:

- ОСОБА_4 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,06 га, яка розташована на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що стверджується таким правовстановлюючим документом, як Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ - 012896, виданий виконкомом Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області 30 серпня 2001 року та зареєстрований в книзі реєстрації державних актів за № 1143 (а.с. 23);

-30 серпня 2002 року державний нотаріус Жовківської державної нотаріальної контори Галань Г.О. за реєстровим № 1-1947 на підставі (зокрема) вищезгаданого Державного акту на право приватної власності на землю посвідчив Договір дарування незакінченого будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_6 (відповідачка) та ОСОБА_3 прийняли в дар в рівних частинах незакінчений будівництвом житловий будинок процент готовності якого складає 68 %, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,06 га, надану для будівництва та обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель (а.с. 12), в результаті чого ОСОБА_3 і набула у власність 1/2 ідеальну частину згаданого незавершеного будівництвом житлового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки;

-04 вересня 2002 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Журомська М.В. за реєстровим № 2193 посвідчила заповіт ОСОБА_3 , згідно якого остання заповіла належну їй частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що до нього відносяться, та відповідну частину земельної ділянки, на якій він розташований, своєму внукові ОСОБА_1 , 1988 року народження (а.с. 7);

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 5) і на момент її смерті ОСОБА_1 (позивачу) було 15 років, а відтак останній на час відкриття спадщини був неповнолітнім;

-рішенням Личаківського районного суду міста Львові від 23 травня 2019 року встановлено той факт, що ОСОБА_7 є бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-14).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 питання реєстрації права власності і (зокрема) правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на нерухоме майно, регулювались Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (який був чинний до кінця 2012 року), додатком 2 до якого було затвердженого Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно. В свою чергу, цим додатком 2 до згаданого Тимчасового положення … встановлено, що до таких правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, відносяться договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема - договори дарування.

Таким чином, вищезгаданий Договір дарування незакінченого будівництвом житлового будинку та земельної ділянки, нотаріально посвідчений 30 серпня 2002 року (а.с. 12), є правовстановлюючим документом, який засвідчує право власності ОСОБА_6 (відповідачка) та ОСОБА_3 на 1/2 частину за кожною з них незакінченого будівництвом житлового будинку процент готовності якого складає 68 %, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,06 га, надану для будівництва та обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель. Відтак, посилання суду на те, що спадкодавець ОСОБА_3 за свого життя ніби-то не набула права власності на житловий будинок та земельну ділянку (на їх певні частини), а тому і її спадкоємець (позивач ОСОБА_1 ) також не може набути права власності на ці об`єкти нерухомості у порядку спадкування, не відповідає фактичним обставинам справи, а тому не може бути правовою підставою для відмови у позові.

Чинна стаття 331 ЦК України «Набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва» не містить жодних заборон чи обмежень щодо можливості переходу речових чи інших прав на об`єкт незавершеного будівництва до іншої особи в порядку спадкування.

Відсутні такі обмеження й у статті 1218 ЦК України, що визначає склад спадщини гранично широко: як усі без винятку права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Більше того, судова практика виходить із того, що в разі здійснення будівництва згідно із законом у випадку смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини (абзац 1 пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Відтак, як вбачається з вищенаведеного, об`єкт незавершеного будівництва може бути успадкований.

Частиною 4 статті 1268 ЦК України 2003 року, чинного на даний час, встановлено, що (зокрема) малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу (випадків відмови від прийняття спадщини за згодою батьків і органу опіки та піклування).

Однак, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася до ІНФОРМАЦІЯ_3 , то до спірних правовідносин застосовуються правила ЦК УРСР, який не містив вищезгаданої норми про автоматичне прийняття малолітньою або неповнолітньою особою спадщини та єдину умову для цього - відсутність відмови від прийняття такої спадщини за згодою батьків і органу опіки та піклування.

На переконання колегії суддів, дане питання - прийняття спадщини малолітньою та неповнолітньою особою за відсутності активних дій стосовно цього (заяв про прийняття цієї спадщини або про відмову від її прийняття) зі сторони законних представників цієї особи (батьків, усиновлювачів, опікунів), а також органу опіки та піклування - не було врегульовано ЦК УРСР, однак цей недолік вже було усунуто у ЦК України в редакції 2003 року: у частині 4 статті 1268 цього Кодексу.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина 1) і у разі, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права) (частина 9).

З урахуванням вищенаведених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до наступних висновків.

На день своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) ОСОБА_7 була власником 1/2 ідеальної частини незакінченого будівництвом житлового будинку процент готовності якого складає 68 %, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та 1/2 частини земельної ділянки на якій і знаходиться згадане незакінчене будівництво, визнання права власності на які в порядку спадкування і є предметом позовних вимог.

04.09.2002 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склала заповіт, яким належний їй на праві власності частини вищезгаданого житлового будинку та земельної ділянки заповіла своєму внукові ОСОБА_1 (позивачу), 1988 року народження, якому на момент смерті спадкодавця було лише 15 років, а відтак останній на час відкриття спадщини був неповнолітнім.

Свобода заповіту є фундаментальним принципом спадкового права.

Будь-які докази про те, що неповнолітній ОСОБА_1 (чи його законні представники) відмовились від прийняття спадщини за вищезгаданим заповітом ОСОБА_3 , відсутні.

Орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою не звертався.

Відтак, колегія суддів вважає що, виходячи з принципів верховенства права, а також виходячи з принципів аналогії закону та аналогії права, є всі підстави для висновку про те, що неповнолітній ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 за заповітом останньої від 04.09.2002 року.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1), а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина 2).

Виготовлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості на ім`я ОСОБА_7 , які б відповідали вимогам чинних нині законодавчо-нормативних документів, є унеможливленим у зв`язку зі смертю останньої, яка мала місце ще 02.10.2003 року.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з доводами позивача стосовно того, що його право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 може бути захищеним лише в судовому порядку - шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку (однак - не в цілому, а з урахуванням проценту його готовності) та 1/2 частину земельної ділянки на якій його збудовано, власниками яких була ОСОБА_7 , в порядку спадкування, тобто - у спосіб, який не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших фізичних осіб, а також права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 червня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 частково задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) право власності в порядку спадкування за ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на:

-1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,06 га, яка розташована на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель;

-1/2 частину незакінченого будівництвом житлового будинку (процент готовності якого складає 68 %), що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 24 жовтня 2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.