Справа № 694/2172/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14.07.2022 року м.Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Сакун Д.І.,

за участю секретаря судового засідання Літвін Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Звенигородка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 ), представник позивача адвокат Плівак Лілія Миколаївна ( проспект Дружби 7 каб.11, м.Ватутіне, Черкаської області, РНОКПП НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ), третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Єрківської селищної ради ( 20505, Черкаська область, смт.Єрки, вул.. Чорновола 2, ) про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свій позов позивач мотивує тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала в селі Гудзівка Звенигородського району Черкаської області разом із співмешканцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ІНФОРМАЦІЯ_5 у громадянина ОСОБА_4 та громадянки ОСОБА_2 , які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, народилась донька ОСОБА_3 . Після народження дитина проживала з матір`ю та батьком в найманому будинку в селі Гудзівка Звенигородського району Черкаської області. В липні 2015 року відповідач разом із старшою донькою залишила місце проживання, залишивши меншу доньку ОСОБА_6 на виховання батька. Дитині на той час було всього 7 місяців. З 2017 року батько дитини ОСОБА_4 переїхав проживати разом із своєю матір`ю ОСОБА_7 в смт. Єрки Звенигородського району Черкаської області. Дитина проживала разом з ними у будинку бабусі по АДРЕСА_3 . Відповідач участі у виховані і житті дитини не брала. Враховуючи викладене, відповідач залишила дитину на виховання батька коли дівчинка ще була немовлям. Жодного разу не поцікавилась її життям та здоров`ям. Не брала участі у її вихованні та не утримувала фінансово. Батько та бабуся дитини, не дивлячись на складні життєві обставини, виховували дитину та намагались забезпечити хоча б речами першої необхідності. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 помер. Позивач, ОСОБА_1 , являється братом покійного ОСОБА_4 .. Після смерті брата, враховуючи те, що дитина лишилась без батьківського піклування, а бабуся в силу похилого віку не могла надати дівчинці належний догляд, він взяв на себе обов`язок піклуватись про дівчинку. На підставі його заяви від 18.10.2021, службою у справах дітей виконавчого комітету Єрківської селищної ради, було видано наказ від 19.10.2021 за №16/20-04 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_3 », згідно якого тимчасово влаштовано малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сім`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_4 до прийняття рішення для подальшого влаштування дитини. Позивач з дружиною власних дітей не мають, тому поява дівчинки в сім`ї стала для них як подарунок долі. Вони щиро полюбили дитину, оточили любов`ю та турботою. Дівчинка, не дивлячись на короткий термін перебування в новій сім`ї стала називати їх татом та мамою. Вони мають намір і в послідуючому опікуватись дитиною. Оскільки рідна мати дівчинки самоусунулась від її виховання, а батько дитини помер, позивач звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Єрківської селищної ради з заявою, щодо розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Рішенням виконавчого комітету Єрківської селищної ради Черкаської області від 10.11.2021 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач була належно повідомлена про розгляд справи шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації та адресою фактичного проживання, також відповідач була повідомлена про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`являла, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.12.2021 було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.04.2022 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився. Від представника позивача адвоката Плівак Л.М. надійшла заява заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити.

В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, хоча про час та дату була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, позовні вимоги позивача підтримав.

В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 виданого виконавчим комітетом Гудзівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 22.12.2014 року. Батьками дитини записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого Звенигородським відділом ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08.10.2021 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.сч.16).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 18.10.2021, службою у справах дітей виконавчого комітету Єрківської селищної ради, було видано наказ від 19.10.2021 за №16/20-04 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_3 », згідно якого тимчасово влаштовано малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сім`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за адресою: АДРЕСА_4 до прийняття рішення для подальшого влаштування дитини.

З копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_4 , складеного виконавчим комітетом Гудзівської сільської раци 20.10.2016 за № 685 вбачається, що дитина проживала разом з батьком ОСОБА_4 . Мати не приймала участі у виховані ОСОБА_6 , на території села не проживала. В догляді за дитиною ОСОБА_4 допомагала його мати ОСОБА_8 ;

В характеристиці, виданій Виконавчим комітетом Звенигородської міської ради Черкаської області 27.10.2021 за №241 на громадянку ОСОБА_2 , міститься інформація про те, що з липня 2015 року ОСОБА_2 вибула з села Гудзівка без зняття з реєстрації, залишивши доньку ОСОБА_3 на виховання батька ОСОБА_4 . З липня 2015 року участі у виховані доньки не брала, на території села не з`являлася. По місцю проживання характеризувалась негативно.

Зазначена інформація підтверджується також актом, складеним 27.10.2021 депутатом Звенигородської міської ради Удалінським В.В., за результатами опитування жителів села Гудзівки, в присутності свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

З 2017 року батько дитини ОСОБА_4 переїхав проживати разом із своєю матір`ю ОСОБА_7 в смт Єрки Звенигородського району Черкаської області. Дитина проживала разом з ними у будинку бабусі по АДРЕСА_3 .

Депутатом Єрківської селищної ради ОСОБА_13 було вивчено факт участі ОСОБА_2 у виховані дитини ОСОБА_3 шляхом опитування сусідів: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , про що складено відповідний акт від 27.10.2021 року. За інформацією, що міститься в зазначеному акті, ОСОБА_2 участі у виховані дитини не бере, не цікавиться її життям та здоров`ям. Родина ОСОБА_17 проживає на території селища з 2017 року. Ніхто із сусідів жодного разу матері дівчинки не бачили. ОСОБА_4 самостійно виховував дитину разом із своєю матір`ю ОСОБА_7 .

У характеристиці виданій на сім`ю ОСОБА_4 КЗ «Центр надання соціальних послуг» Єрківської селищної ради міститься інформація про те, що сім`я перебувала на обліку як така, що опинилась в складних життєвих обставинах. Під час кожної перевірки сім`ї матері дитини ОСОБА_2 вдома не було.

Те, що відповідач участі у виховані і житті дитини не брала, доводиться також характеристикою, виданою 28.10.2021 за №246 Єрківським закладом ЗСО І-ІІІ ступенів імені героя України В.М. Чорновола.

Рішенням виконавчого комітету Єрківської селищної ради Черкаської області від 10.11.2021 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін

Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. ОСОБА_2 не виконує вимоги чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII).

Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97).

Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров`я, хоча б ла це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Разом з тим в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідача. Відтак, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 12, 13, 60, 76-81, 89, 141, 211, 263-265, 280-285, ч.1 ст. 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 ), представник позивача адвокат Плівак Лілія Миколаївна ( проспект Дружби 7 каб.11, м.Ватутіне, Черкаської області, РНОКПП НОМЕР_3 , тел. НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ), третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Єрківської селищної ради ( 20505, Черкаська область, смт.Єрки, вул.. Чорновола 2, ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, батьківських прав щодо її малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Звенигородським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Заочне рішення підписане 14.07.2022 року.

Суддя Д.І. Сакун