Справа № 341/911/20
Провадження № 22-ц/4808/320/22
Головуючий у 1 інстанції ГАПОЛЯК Т. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Галицького районного суду, ухвалене суддею Гаполяком Т.В. 24 листопада 2021 року в м. Галичі, повний текст якого виготовлено 29 листопада 2021 року,у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за ст. 625 ЦК України,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги з урахуванням уточнення (зменшення) мотивовано тим, що 16 травня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №375р, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 311475,00 грн. на умовах строковості, платності. Банк свої зобов`язання за даним договором виконав, однак ОСОБА_1 своєчасно не здійснював платежі по кредиту.

17.12.2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги по ряду кредитних договорів з фізичними особами згідно Договору відступлення прав вимоги.

Таким чином на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором зі ОСОБА_1 належать ПАТ «Альфа-Банк».

Рішенням Галицького районного суду від 31 серпня 2016 року по справі №341/245/15-ц зі ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість за Кредитним договором №375р від 16 травня 2007 року в сумі 299342 грн. 64 коп., з яких за кредитом 250385 грн., за відсотками 39374,66 грн., пеня за рік 9582,98 грн., та судовий збір в розмірі 2993 грн. 43 коп.

Таким чином кредитор використав своє право на дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Однак вказане рішення суду було виконано відповідачем частково протягом 2016-2019 років, судовий збір в сумі 2336,07 грн. залишається не погашеним. Тому з нього в порядку статті 625 ЦК України підлягають до стягнення інфляційні втрати та відсотки річних.

За умовами даного Кредитного договору строк позовної давності встановлено 10 років. Також передбачена сплата відсотків окремо за правомірне користування кредитними коштами, та окремо за неправомірне понад встановлені договором строки в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зазначено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 12% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки рішенням Галицького районного суду від 31 серпня 2016 року стягнуто заборгованість за кредитним договором достроково, то наслідком цього є не припинення права нараховувати відсотки, а право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом в іншому (збільшеному) розмірі, адже після отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості або винесення рішення суду про стягнення такої заборгованості достроково вся заборгованість за кредитним договором стає простроченою.

З огляду на викладене просили стягнути з відповідача на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 305704,26 грн., з яких: 100489,93 грн. заборгованість по 12% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та 6.5 Кредитного договору на суму заборгованості, стягнутої рішенням суду за тілом кредиту; 2222,45 грн. заборгованість по 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України на суму заборгованості, стягнутої рішенням суду за відсотками; 1313,92 грн. заборгованість по 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України на суму заборгованості, стягнутої рішення суду за пенею; 173854,72 грн. заборгованість з інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості, стягнутої рішенням суду за тілом кредиту; 20080 грн. 19 коп. заборгованість з інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості, стягнутої рішенням суду за відсотками; 7743 грн. 05 коп. заборгованість з інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості, стягнутої рішення суду за пенею.

Рішенням Галицького районного суду від 24 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що суд не враховував правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також положень Кредитного договору. Зокрема, пунктом 6.5 Кредитного договору передбачено, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 12% річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а згідно п. 5.2.8 - у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання по поверненню банку суми боргу за цим Договором він зобов`язаний відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу. Також суд не взяв до уваги збільшення Кредитним договором (пункт 6.10) позовної давності до десяти років.

Вказує на те, що розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі №916/190/18).

Вважає, що з судової практики Верховного Суду вбачається, що позивач у цій справі вправі нараховувати проценти за користування кредитними коштами після направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості та ухвалення рішення про її стягнення, оскільки в даному випадку кредитор може нараховувати відсотки на підставі п. 6.5 Кредитного договору та статті 625 ЦК України, а також інфляційні на підставі п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості по тілу кредиту, встановлену в рішенні суду від 31.08.2016 року, починаючи з 02.01.2015 року по 27.06.2019 року, тобто в межах 10-річного строку позовної давності, визначеної в п. 6.10 Кредитного договору.

Також зазначає, що судом не було враховано, що у даній справі позивач звертався до суду з позовом про стягнення 417948,44 грн., однак 09.10.2020 року в процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача 305704,26 грн.

Просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду не подавав.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. В попередньому судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримував.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №375р, за умовами якого позичальнику встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 39600 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату укладення Договору становить 199980,00 грн., зі сплатою 10% річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 07.05.2027 року (а.с. 5-9).

11.02.2008 року між сторонами укладено Договір про внесення змін №1 до Кредитного договору №375р від 16.05.2007 року, яким визначено, що банк встановлює позичальнику ліміт кредитної лінії в сумі 54600,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату укладення Договору становить 275730,00 грн. (а.с. 10), а 23.02.2009 року - Договір про внесення змін №2, яким передбачено, що з 23.02.2009 року ліміт кредитної лінії складає 311475 грн. та встановлюється тільки в національній валюті. Доповнено Кредитний договір п.п. 3.1-3.3, відповідно до яких сторони домовились, що кредит буде надано в національній валюті після підписання цього Договору, укладення договорів внесення змін до договорів забезпечення, передбачених пунктом 4.1 цього Договору, не пізніше наступного банківського дня з дати отримання від позичальника письмової заяви на отримання кредиту в національній валюті. Нарахування банком процентів за користування кредитом в національній валюті починається з дати його видачі готівкою позичальнику (або перерахування коштів) безпосередньо з позичкового рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. Проценти нараховуються та сплачуються в тій валюті, в якій надано кредит (а.с. 16-19).

Відповідно до п.п 3.3, 5.2.8, 6.5 Кредитного договору у випадку прострочення позичальником зобов`язань по погашенню одержаного ним кредиту, проценти за користування ним продовжують нараховуватись відповідно до п. 3.3 цього Договору.

У випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання по поверненню банку суми боргу за цим Договором він зобов`язаний відповідно до статті 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу.

У випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 12% річних від прострочено суми згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно п.п. 6.10, 7.1 Договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору. Будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю 10 років.

Встановлено також, що 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено Договір відступлення прав вимоги, згідно з яким ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило, а ПАТ «Альфа-Банк» набуло всі права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення, в тому числі і за Кредитним договором від 16.05.2007 року №375р, укладеним з позичальником ОСОБА_1 (а.с. 32-43).

У лютому 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до Галицького районного суду Iвано-Франкiвської областi з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Галицького районного суду від 31 серпня 2016 року по справі №341/245/15-ц позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. З урахуванням ухвали Галицького районного суду від 05 жовтня 2016 року про виправлення описки в рішенні, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором №375р від 16 травня 2007 року в сумі 299342 грн. 64 коп., з яких за кредитом 250385 грн., за відсотками 39374,66 грн., пеня за рік 9582,98 грн., та судовий збір в розмірі 2993 грн. 43 коп. Розстрочено виконання рішення суду в частині стягнення боргу за кредитним договором строком на 3 роки (36 місяців), щомісячно рівними платежами по 8315 гривень 07 копійок, починаючи з часу набрання рішенням суду чинності(а.с. 25-26, 105-106).

Дане рішення суду набрало законної сили 30.09.2016 року.

На виконання зазначеного рішення відповідач з 23 вересня 2016 року по 29 липня 2019 року сплатив 318415,00 грн. (а.с. 70).

Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 02.01.2015 року до липня 2019 року відповідачу нарахована заборгованість за кредитним договором відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а саме: 100489,93 грн. заборгованість по 12% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та 6.5 Кредитного договору на суму заборгованості, стягнутої рішенням суду за тілом кредиту; 2222,45 грн. заборгованість по 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України на суму заборгованості, стягнутої рішенням суду за відсотками; 1313,92 грн. заборгованість по 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України на суму заборгованості, стягнутої рішення суду за пенею; 173854,72 грн. заборгованість з інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості, стягнутої рішенням суду за тілом кредиту; 20080 грн. 19 коп. заборгованість з інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості, стягнутої рішенням суду за відсотками; 7743 грн. 05 коп. заборгованість з інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості, стягнутої рішення суду за пенею. Всього 305704,26 грн. (а.с. 101-104).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період з січня 2015 року по 30.09.2016 року (дату набрання рішенням Галицького районного суду від 31 серпня 2016 року по справі №341/245/15-ц законної сили) заявлені із пропуском строку позовної давності. А в період 36 місяців, починаючи 30.09.2016 року, стягнення боргу врегульовано рішенням суду, і судом не встановлено порушення відповідачем строків його виконання. Тому в цій частині вимоги є безпідставними.

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), на яку посилався заявник в касаційній скарзі, дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18) викладено висновок про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц дійшов висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому погодився з висновками суду апеляційного суду про те, що, пред`явивши у червні 2015 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені (на загальну суму 22455,73 долари США), кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому апеляційний суд правильно стягнув з позичальника заборгованість за кредитним договором з урахуванням того, що проценти після спливу строку кредитування не нараховуються.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №5017/1987/2012 колегія суддів зазначила про те, що згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20 цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Також в постанові від 15.09.2021 року у справі №343/2083/19 (провадження №61-7119св20) зі схожими правовідносинами Верховний Суд зазначив, що встановивши, що сторони у кредитному договорі визначили, що у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту він сплачує проценти в розмірі 20% від простроченої суми згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, тобто передбачили можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов`язання проценти та розмір таких процентів визначили в договорі, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 20% річних від простроченої суми за тілом кредиту згідно з частиною другою статті 625 ЦК України відповідно до пункту 6.5 кредитного договору.

У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що положеннями укладеного з відповідачем Кредитного договору №375р від 16.05.2007 року та договорів про внесення змін до нього передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання по поверненню банку суми боргу за цим Договором він зобов`язаний відповідно до статті 625 ЦК України сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу; та визначено процентну ставку за порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 12% річних від простроченої суми.

Таким чином вимоги банку про стягнення з відповідача інфляційних втрат та відсотків від простроченої суми згідно статті 625 ЦК України є законними та обґрунтованими.

При цьому посилання суду першої інстанції та сторони відповідача на відсутність порушення позичальником строків виконання грошового зобов`язання з огляду на наявність рішенням суду від31 серпня 2016 року по справі №341/245/15-ц та встановлення розстрочення його виконання, спростовуються вищевказаними нормами права та висновками Верховного Суду щодо їх застосування.

Також, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення сум за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до вимог ст. 625 ЦК України за період з січня 2015 року по 30.09.2016 року (дату набрання рішенням Галицького районного суду від 31 серпня 2016 року по справі №341/245/15-ц законної сили) у зв`язку із пропуском строку позовної давності, місцевий суд не звернув уваги на те, що п. 6.10 укладеного зі ОСОБА_1 . Кредитного договору №375р від 16.05.2007 року сторони погодили збільшений строк позовної давності тривалістю 10 років до будь-яких протиріч, що можуть виникнути між сторонами при виконанні умов цього Договору. Отже в цій частині рішення суду теж є незаконним та підлягає скасуванню.

Наведене відповідає також висновкам Верховного Суду, викладених в постанові від 15.09.2021 року у справі №343/2083/19 (провадження №61-7119св20).

Разом з тим апеляційний суд бере до уваги, що як зазначено в правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19), закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії. Неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, сума боргу, яка підлягала до стягнення за рішенням Галицького районного суду від 31 серпня 2016 року по справі №341/245/15-ц, становила 299342,64 грн., в тому числі за кредитом 250385,00 грн. При цьому відповідач на виконання зазначеного рішення з 23 вересня 2016 року по 29 липня 2019 року сплатив банку 318415,00 грн.

З огляду на наведене, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 6.5 Кредитного договору на суму заборгованості за тілом кредиту, до 15122 грн. 48 коп.

Отже рішення Галицького районного суду від 24.11.2021 року слід скасувати, ухвалити нове, яким позов АТ «Альфа-Банк» задовольнити частково. Стягнути зі ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за Кредитним договором №375р від 16.05.2007 року в розмірі 220336 грн. 81 коп., з яких: 15122 грн. 48 коп. 12% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 6.5 Кредитного договору на суму заборгованості за тілом кредиту; 2222 грн. 45 коп. 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України на суму заборгованості за відсотками; 1313 грн. 92 коп. 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України на суму заборгованості за пенею; 173854 грн. 72 коп. інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості за тілом кредиту; 20080 грн. 19 коп. інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості за відсотками; 7743 грн. 05 коп. інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості за пенею. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з урахуванням часткового задоволення позовних вимог слід стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» 8263грн. 18 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 24 листопада 2021 року скасувати, ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, адреса: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ) заборгованість за Кредитним договором №375р від 16.05.2007 року в розмірі 220336 (двісті двадцять тисяч триста тридцять шість) грн. 81 коп., з яких: 15122 грн. 48 коп. 12% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 6.5 Кредитного договору на суму заборгованості за тілом кредиту; 2222 грн. 45 коп. 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України на суму заборгованості за відсотками; 1313 грн. 92 коп. 3% річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України на суму заборгованості за пенею; 173854 грн. 72 коп. інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості за тілом кредиту; 20080 грн. 19 коп. інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості за відсотками; 7743 грн. 05 коп. інфляційних втрат, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.2.8 Кредитного договору на суму заборгованості за пенею.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, адреса: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ) 8263(вісім тисяч двісті шістдесят три) грн. 18 коп. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 28 липня 2022 року.