Номер провадження: 22-ц/813/8164/22
Справа № 511/133/22
Головуючий у першій інстанції Бобровська І.В.
Доповідач Семиженко Г. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Приходько Л.А.,

Склярської І.В.,

розглянувши у місті Одесі апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області, ухваленого 03 серпня 2022 року під головуванням судді Бобровської І.В. та складенням повного тексту 05 серпня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів,

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позову

У позові від 14 січня 2022 року адвокат Магера Р.Ю. від імені ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури у розмірі 315768,96 гривні.

Підстави та обґрунтування позову

Посилався на те, що 20 травня 2017 року Роздільнянським відділом поліції ГУНП в Одеській області до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000627 було внесено інформацію про вчинення злочину за ст. 186 КК України, 19 травня 2017 року ОСОБА_1 на підставі ст. 208 КПК України було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та поміщено до Роздільнянського ізолятора тимчасового тримання, 20 травня 2017 року слідчим СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області Котельнику С.С. вручено підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 186 КК України, 22 травня 2017 року ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном на два місяці, 18 серпня 2017 року йому вручено обвинувальний акт про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 186 КК України.

За результатами розгляду кримінального провадження Роздільнянським районним судом Одеської області 03 червня 2019 року у справі № 511/1674/17 винесено виправдовувальний вирок, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 186 КК України, вказаний вирок 31 травня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду залишено без змін, зазначає, що під слідством і судом він перебував у період з 19 травня 2017 року по 31 травня 2021 року, тобто 48 місяців та 12 днів, вказаним кримінальним провадженням, яке розслідували та розглядали в суді досить тривалий час, ОСОБА_1 завдано психологічних страждань, оскільки його звинувачували у вчиненні злочинів, яких він не вчиняв, вважає себе порядною людиною, він є суб`єктом підприємницької діяльності, працює та сплачує податки державі, надає робочі місця іншим людям, які після порушення відносно нього кримінальної справи стали негативно ставитися до нього, він вимушений був з`являтися для проведення слідчих дій, у судові засідання, вказані дії призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стосунків із оточуючими (членами сім`ї, родичами, знайомими), перед якими він постійно виправдовувався, що вимагало додаткових зусиль для організації життя.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково, ухвалено стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 312000 гривень у відшкодування моральної шкоди, у задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Мотиви суду першої інстанції

Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік розміру мінімальної заробітної плати в сумі 6500 гривень станом на 01 січня 2022 року, врахував строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом 48 повних місяців та визначив розмір компенсації моральної шкоди у сумі 312000 гривень, які стягнув з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Держаної казначейської служби України поставлено питання про скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову в цілому.

Обґрунтування апеляційної скарги

Посилання на те, що судом першої інстанції було необґрунтовано завищено суму відшкодування моральної шкоди, оскільки відповідно до п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 1774-VІІІ від 06 грудня 2016 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, до приведення законодавчих актів у відповідності з цим Законом вони застосовуються в частинні, що не суперечить цьому Закону, відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня визначено у розмірі 2481 гривні, тому сума моральної шкоди повинна була розраховуватися виходячи із цього розміру, проте суд першої інстанції прийшов до висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 312000 гривень, замість належних 119997,70 гривні (48 місяців х 2481 гривень + (2481 : 30 днів) х 11 днів), право ОСОБА_1 на відшкодування шкоди є наслідком незаконності у діях органів досудового слідства, прокуратури та суду, про що зазначається у ч. 1 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду, відшкодування шкоди повинно було здійснюватися в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, відповідно до п. 17 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування, прокуратури і суду, затвердженого наказом № 6/5/3/41 Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, усупереч наведеному жодна із ознак моральної шкоди, що визначені ч. 2 ст. 23 ЦК України, позивачем обґрунтованими доказами доведена не була, також ним не було надано доказів про те, що внаслідок дій органів досудового розслідування та прокуратури, які здійснені ними з метою розслідування злочину, йому було завдано моральної шкоди, дії відповідача відносно позивача незаконними не визнавалися, відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає підстави для відшкодування шкоди і як наслідок не передбачає покладання обов`язку на відповідача, позивачем не доведено характеру та обсягу страждань, немайнових втрат, зниження престижу, ділової репутації, необхідності витрачати час та зусилля для відновлення попереднього стану.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві Головного управління Національної поліції в Одеській області зазначено про необхідність скасування рішення суду у справі з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, решта учасників справи правом на подання відзиву не скористалися.

Процесуальні позиції учасників при апеляційному розгляді справи

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Магера Р.Ю. до суду подана заява, у якій він заперечує щодо вимог скарги та просить розглянути справу у їх з позивачем відсутність, інші учасники справи не подали заяв щодо форми своєї участі у судовому засіданні.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи 20 травня 2017 року Роздільнянським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області на підставі заяви ОСОБА_2 в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за № 0000627 було внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 6), 19 травня 2017 року слідчим СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області Крецькою Р.С. оформлено протокол затримання ОСОБА_1 (а.с. 7-10), 20 травня 2017 року цією ж посадовою особою ОСОБА_1 вручено повідомлення про підозру у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України злочину (а.с. 14-16), 22 травня 2017 року ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк з 19 травня 2017 року по 17 липня 2017 року включно з покладенням на нього передбачених ст. 181 КПК України обов`язків прибувати до слідчого, прокурора, суду, в залежності від стадії кримінального провадження за першою вимогою, не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду у період часу з 21 до 06 години, за винятком виконання трудових обов`язків (а.с. 11-13), 18 серпня 2017 року слідчим СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області Євтодієм П.О. та прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Шарандаком А.А. складено та затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за вчинення передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 186 КК України злочину, проте вказаний акт ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року було повернуто у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України (а.с. 17-23), 28 листопада 2017 року начальником СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області Ткаченком Д.В. та прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Комишаном О.Л. складено та затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 за вчинення вказаного вище злочину, який вручено останньому під розписку (а.с. 24-28), 03 червня 2019 року вироком Роздільнянського районного суду Одеської області, частково зміненим ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 травня 2021 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинувачені у вчиненні передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 186 КК України кримінального правопорушення та виправдано на підставі п. 1) ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, в яких він обвинувачувався, даний вирок набрав законної сили 31 травня 2021 року (а.с. 29-43, 44-51).

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, за її ст. 56 кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 15, 9) ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 23 цього Кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, вона може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні її честі та гідності, ділової репутації, вона відшкодовується грошовими коштами у розмірі, який визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, при цьому ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, приймається до уваги лише у випадку, якщо вина є підставою для відшкодування, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, за виключенням, зокрема, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади.

Відповідно до положень ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, право на таке відшкодування виникає у випадках та у порядку, передбачених законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» за положеннями його ст. ст. 1, 2, 3, 4, 13 підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, право на її відшкодування виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду, громадянинові відшкодовується серед інших моральна шкода за рахунок коштів державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, розмір відшкодування визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Позивачем у справі було доведено наявність обставин, які є законними підставами для відшкодування завданої йому моральної шкоди нелегітимним втручанням державних органів в його особисті права та свободи в процесі кримінального провадження про його обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством та судом не може бути меншим від встановленого законом.

Ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України розмір мінімальної заробітної плати станом на 2022 рік з 1 січня встановлено в 6500 гривень, судом першої інстанції позовні вимоги задоволено в межах приведених вище законодавчих положень.

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність вирахування розміру шкоди із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, а не розміру мінімальної заробітної плати у відповідності до п. 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року, не може бути прийнята до уваги, оскільки вказаний Закон свою дію на спірні правовідносини не поширює, т.я. відповідно до пояснювальної записки до законопроекту № 5130 від 15 вересня 2016 року, який втілився у закон № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року, даний законодавчий акт спрямований на вдосконалення законодавства щодо підвищення мінімальних розмірів оплати праці та страхових виплат, економного та раціонального використання державних коштів та приведення у відповідність до фінансових можливостей положень окремих законів України, основною його метою є вдосконалення законодавства у сфері підвищення мінімальної заробітної плати та страхових виплат, легалізація відносин у сфері зайнятості та оплати праці, шляхом делегування органам місцевого самоврядування повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, а також накладання штрафів за його порушення, приведений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 415/4240/16-ц.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих посилань на норми права чи обставини у справі, які б могли бути підставами для задоволення її вимог, скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін із відновленням його дії, зупиненої ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 серпня 2022 року залишити без змін із відновленням його дії, зупиненої ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2) ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.А. Приходько

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська