ЄУН № 336/7471/21
пр. № 2/336/4810/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пустовіт В.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, Державної казначейської служби України, вказавши, що у серпні 2020 року він звернувся до дізнавача Золотенка В. з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0003335 від 08.08.2015 року, на яке отримав відповідь від 30.09.2020 року. Згодом дізнався, що кримінальне провадження перебуває у провадженні слідчого Міщенка, на бездіяльність якого звернувся зі скаргою 29.01.2021 року до голови СВ ШВП ДВП ГУНП в Запорізькій області. 16.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Шевченківського ВП Дніпровського ВП ШУНП в Запорізькій області для зобов?язання слідчого Міщенка надати позивачеві можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження №0003335 від 08.08.2015 року, однак, відповіді не отримав. Зазначеною бездіяльністю позивачеві завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 2000 гривень, а за оформлення скарги на бездіяльність працівників поліції він сплатив ОСОБА_2 1500 гривень.

По суті вимог позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 1500 гривень, на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю працівників Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області 2000 гривень, а також витрати на правову допомогу в сумі 1497,51 гривень.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року було відкрите провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.12.2021 року відповідачем - Головним управлінням Національної поліції у Запорізькій області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у позові.

21.01.2022 року відповідачем Державною казначейською службою України направлено відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у позові.

Позивачем відповідь на відзив на позовну заяву не подавалась.

Судом не вирішувались будь-які клопотання сторін.

При досліджені письмових доказів судом встановлено наступне.

21.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого Сербай Ю.В. із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №0003335 від 08.08.2015 року.

30.09.2020 року дізнавачем СД Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Золотенком В. направлено відповідь, в якому запропоновано ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

29.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність слідчого Міщенка та проханням зобов`язати слідчого надати заявнику можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

16.02.2021 року ОСОБА_1 знов звернувся зі скаргою щодо ненаданням слідчим Міщенком можливості ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

16.08.2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Міщенка щодо нерозгляду його клопотання.

Ухвалою слідчого судді від 23.03.2021 року скарга ОСОБА_1 була задоволена, зобов?язано дізнавача ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 003335, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19.08.2020 року про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

09.09.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги, за яким ОСОБА_2 зобов`язався надавати ОСОБА_1 правову допомогу (юридичні послуги) у реалізації його прав та захисті законних інтересів у судах.

Оцінивши в сукупності досліджені докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Підставою виникнення моральної шкоди позивачем зазначено бездіяльність слідчого ВП № 3 ДВП ГУНП в Запорізькій області Міщенка щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 про надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення, а також саме ненадання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення.

Водночас, з наданих до позовної заяви документів вбачається, що 21.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про надання йому матеріалів кримінального провадження №0003335 від 08.08.2015 року для ознайомлення.

Дізнавачем Золотенко В. листом від 30.09.2020 року ОСОБА_1 повідомлено про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження у зручний для нього час за попереднім узгодженням з дізнавачем.

Жодних доказів того, що слідчий Міщенко був визначений слідчим, який уповноважений проводити досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, ОСОБА_1 не надано.

Також ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що він намагався в установленому порядку реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а саме з?являвся до відділення поліції або намагався узгодити час з дізнавачем або слідчим для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2021 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано дізнавача, у провадження якого перебуває кримінальне провадження №0003335 від 08.08.2015 року, розглянути клопотання ОСОБА_1 . З тексту ухвали вбачається, що через неявку дізнавача та прокурора, слідчим суддею скарга розглянута на підставі документів, які були надані скаржником.

При цьому, як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 не надав жодних доказів того, що йому перешкоджали в будь-який спосіб у надання матеріалів кримінального провадження для ознайомлення.

Написання ОСОБА_1 численних скарг до керівника відділення поліції не підтверджують того, що йому дійсно перешкоджали у реалізації його законних прав. При цьому відсутність відповідей на вказані скарги позивачем в якості підстави звернення з позовом не зазначалось.

Варховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди, яка полягала у витратах ОСОБА_1 на сплату послуг ОСОБА_2 за складання скарг, суд виходить з наступного.

Так, позивачем надано копії двох квитанцій про спалту ОСОБА_2 коштів в сумі 500, 1000 та 497,15 гривень 25.06.2021 року.

Водночас з зазначених квитанцій не вбачається, які саме послуги ОСОБА_1 оплачував, а рівно позивачем не доведено і те, що у нього була об`єктивна необхідність у зверненні з такими скаргами, адже жодних доказів того, що він намагався реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, позивачем не надано. Так, позивачем не надано доказів, що він особисто з?являвся до відділення поліції або намагався узгодити з дізнавачем час для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Крім того, статтею 58 ч. 1 КПК України визначено, що потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником.

Статтею 45 ч. 1 КПК України передбачено, що захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

З Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що ОСОБА_2 адвокатом не являється, тож жодних законних підстав представляти інтереси ОСОБА_1 у кримінальному провадженні не мав, як не мав відповідно і законних підстав для складання скарг від імені ОСОБА_1 та отримання за це відповідної оплати послуг.

Враховуючи вищевикладене. суд не вбачає підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 суми матеріальної шкоди.

Оскільки судом не знайдено підстав для задоволення позову, тож, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, також не вбачається підстав для стягнення витрат, які позивачем визначені як витрати на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , проживає у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі:

Головне управління Національної поліції у Запорізькій області, місце розташування: м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29, код ЄДРЮО 40108688.

-Державна казначейська служба України, місце розташування: м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код ЄДРЮО 37567646.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Дацюк