Справа №173/847/21
Провадження №2/173/42/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: представника позивача адвоката Ніколаєвої Л.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Верхньодніпровської міської ради Кам`янскього району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікова Лариса Володимирівна, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом без визначення меж земельної ділянки в натурі,-

ВСТАНОВИВ:

11.05.2021 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом без визначення меж земельної ділянки в натурі до відповідачів Верхньодніпровської міської ради Кам`янскього району Дніпропетровської області, Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікова Л.В.

12.05.2021 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 28 липня 2021 року.

14.07.2021 року від відповідача, Верхньодніпровської міської ради Кам`янскього району Дніпропетровської області, надійшли письмові заперечення проти позову.

20.07.2021 року третьою особою, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору подана заява про розгляд справи за її відсутності.

28.07.2021 року справа не розглядалась в зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Розгляд справи відкладений до 16.09.2021 року.

29.07.2021 року від відповідача, Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, надійшов відзив на позовну заяву.

16.09.2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений за клопотанням позивача до 30.11.2021 року.

24.11.2021 року до суду надійшла уточнена позовна заява, яка прийнята до розгляду за ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

30.11.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 03.02.2022 року.

03.02.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 06.04.2022 року.

06.04.2022 року розгляд справи відкладений до 20.06.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи.

20.06.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва до 03.08.2022 року.

03.08.2022 року розгляд справи відкладений до 25.10.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

25.10.2022 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог за уточненою позовною заявою позивач просить: встановити факт прийняття його батьком ОСОБА_5 спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ним право на земельну ділянку розміром 5.65 умовних кадастрових гектар, що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, (на цей час на території Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області) без визначення меж земельної ділянки в натурі, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії ДП №0200550, зареєстрованого у Книзі реєстрам сертифікатів на земельну частку (пай) 5.02.1997 року за номером 249 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його бабуся ОСОБА_6 , яка постійно проживала у АДРЕСА_1 .

Після її смерті залишилася спадщина у вигляді будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки (паю) площею 5.65 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (на тепер це територія Верхньодніпровської міської ради).

Його батько, ОСОБА_5 , прийняв спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_6 , тобто будинок і земельну ділянку.

Його батько, ОСОБА_5 , після смерті його матері, ОСОБА_6 , прийняв спадщину у вигляді будинку за адресою АДРЕСА_1 шляхом вступу в управління майном матері. Він вступив в управління майном своєї матері, розпорядився її будинком за адресою АДРЕСА_1 (на той час Верхньодніпровського району) Дніпропетровської області), пустив квартирантів проживати у будинок.

Тривалий час квартиранти проживали у будинку.

Також батько прийняв у спадщину увесь сільськогосподарський інвентар (лопати, вила, граблі), що належав його матері ОСОБА_6 і знаходився за адресою АДРЕСА_1 і переніс його у свій будинок за адресою АДРЕСА_2 . Крім того, він отримав також як спадок посуд, стільці та інше майно, що належало його матері.

Ці дії батько вчинив протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме: наступного дня після того як був поминальний обід 40 днів після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Його мати, ОСОБА_3 , допомагала йому переносити майно його матері додому за адресою у АДРЕСА_2 , про що вона може підтвердити у судовому засіданні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько ОСОБА_5 помер, фактично прийнявши спадщину, але не оформивши свідоцтво про право на земельну ділянку, яка належала його матері, на своє ім`я.

Після смерті батька залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) 5.65 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (на тепер це територія Верхньодніпровської міської ради Кам`ямського району), яка належала його матері ОСОБА_6 .

Він прийняв спадщину, що залишилася після смерті батька на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України.

На підставі ст. 1261 ЦК України він є спадкоємцем першої черги після смерті батька. На момент смерті батька він постійно проживав разом з ним та був зареєстрований разом з батьком за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, він прийняв спадщину, яка належала батькові на момент його смерті, шляхом постійного проживання разом з ним, в 6-місячний строк, не відмовився від спадщини.

Крім нього, спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька є його мати, ОСОБА_3 , та сестра ОСОБА_4 . Але вони відмовляються від прийняття спадщини на мою користь.

Спадщина складається з земельної ділянки (паю) площею 5.65 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (на тепер це територія Верхньодніпровської міської ради), що належала ОСОБА_6 . Будинок з часом став непридатним до проживання, тобто він не входить до спадкового майна.

19.03.2019 року його представник, ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності від 18.03.2019 року, посвідченої секретарем виконкому Ганнівської сільської ради Шуть В.І., реєстр № 9 звернулася до державного нотаріуса Першої Кам`янської державної нотаріальної контори в.о. Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікової Л.В., із заявою про видачу йому Свідоцтва про право на спадщину після смерті моєї бабусі ОСОБА_6 та після смерті батька ОСОБА_5 .

Нотаріусу був наданий пакет документів, в тому числі лист відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровській області, у якому зазначено, що ОСОБА_6 дійсно у 1997 році видавався сертифікат серії ДП №0200550 на право на земельну ділянку (пай) на території Ганнівської сільської ради, про що у Книзі реєстрації сертифікатів на право па земельну частку (пай) зроблено запис № 249 від 03.02.1997 року, згідно якого ОСОБА_6 мала право на земельну ділянку (пай) площею 5.65 умовних одиниць на території Ганнівської сільської ради, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Але нотаріус відмовила видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку на його ім`я. У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2019 нотаріус посилається на те, що надані позивачем документи не дають змоги видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що ним пропущено строк звернення з заявою про прийняття спадщини, який передбачено діючим законодавством на час смерті бабусі, а саме ст.549 ЦК УРСР, а також у зв`язку з ?відсутністю правовстановчого документу на земельну ділянку, оскільки у нього відсутній оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області справа № 173/865/19 від 17.05.2019 року) було задоволено в повному обсязі його позовні вимоги до Ганнівської сільської ради, третя особа - Державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори, а саме: Визнано за ним право в порядку спадкування за законом на земельну ділянку розміром 5.65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії ДП №0200550, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку(пай) 03.02.1997 року за номером 249.

Постановою від 4 лютого 2020 року апеляційний суд Дніпровської області - скасував рішення Верхньодніпровського районного суду від 17.05.2019 року, але не за підставами, на які посилався прокурор, а у зв`язку з тим, що судом не було залучено до справи розпорядника земель державної власності сільськогосподарського призначення, визначеного законодавством на території Дніпропетровської області, а саме Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Згідно постанови Верховного Суду України у складі Третьої судової палати Касаційного суду від 10 лютого 2021 року постанова Дніпровського апеляційного суду залишена без змін, а його скарга без задоволення.

Касаційний цивільний суд у своїй постанові від 10.02.2021 року посилається на правові висновки, викладені у Постановах Верховного суду від 20 січня 2020 року по справі № 623/901/18 та № 731/92/20 від 20.10.2010 року, де зазначається про необхідність залучення до справ про спадкування земельної ділянки Головне управління держгеокадастру у відповідній області.

При цьому колегія Касаційного суду також зазначила, що він має право на звернення до районного суду із заявою про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування, але із залученням до участі в справі Головне управління держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Зазначені вище обставини і стали підставою звернення до суду.

Позивач і представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи.

Відповідач, представник Верхньодніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно наданих письмових пояснень заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач пропустив шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини і не надав доказів поважності причин пропуску цього строку. На підставі чого просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 , допитана в якості свідка, в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_5 , та матір`ю ОСОБА_1 . Мати її чоловіка проживала в АДРЕСА_1 . Коли свекруха померла чоловік пустив їхніх родичів жити в хату матері, так як на той час вони побудувались та проживали окремо, але в тому ж селі. Також невдовзі після смерті матері чоловіка вона разом з чоловіком забрали з хати його матері належне померлій майно, а саме шафи, стіл, постільну білизну, телевізор, вила, відра, яке використовували у своєму господарстві. Через деякий час помер і її чоловік.

Відповідач ОСОБА_4 , допитана в якості свідка, в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою позивача. Їй відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_6 померла її та позивача бабуся, ОСОБА_6 . Після смерті бабусі їх батько пустив в хату бабусі квартирантів, які тривалий час проживали в даному будинку. Також, після спливу 40 днів зі смерті бабусі, батько забрав з її хати належне бабусі рухоме майно, диван, постіль тощо. Її брат ОСОБА_1 , проживав та на даний час проживає в батьківському будинку. Вона також там жила, але потім одружилась та проживає за іншою адресою. Вона не претендує на земельну ділянку, як на спадщину бабусі.

Відповідач, представник Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про виключення його із числа відповідачів, оскільки з 27.05.2021 року ГУ держгеокадастру у Дніпропетровській області не є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності. Земельні ділянки вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно переходить у комунальну власність.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивача, ОСОБА_6 , яка постійно проживала у АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копіями свідоцтв про народження.

Після смерті ОСОБА_6 , залишилася спадщина у вигляді будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки (паю) площею 5.65 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (на тепер це територія Верхньодніпровської міської ради).

За доводами позивача його батько, ОСОБА_5 , прийняв спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_6 , тобто будинок і земельну ділянку.

Так батько позивача, ОСОБА_5 , після смерті своєї матері, ОСОБА_6 , прийняв спадщину у вигляді будинку за адресою АДРЕСА_1 шляхом вступу в управління майном матері. Він вступив в управління майном своєї матері, розпорядився її будинком за адресою АДРЕСА_1 ), пустив квартирантів проживати у будинок.

Тривалий час квартиранти проживали у будинку.

Також батько прийняв у спадщину увесь сільськогосподарський інвентар (лопати, вила, граблі), що належав його матері ОСОБА_6 і знаходився за адресою АДРЕСА_1 і переніс його у свій будинок за адресою АДРЕСА_2 . Крім того, він отримав також як спадок посуд, стільці та інше майно, що належало його матері.

Ці дії батько вчинив протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме: наступного дня після того як був поминальний обід 40 днів після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Його мати, ОСОБА_3 , допомагала йому переносити майно його матері додому за адресою у АДРЕСА_2 .

На підставі чого позивач просить встановити факт фактичного прийняття спадщини його батьком ОСОБА_5 , після смерті його матері ОСОБА_6 . Вирішуючи позовні вимоги в цій частині суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як передбачено п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31 березня 1995 року № 5 з наступними змінами.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення.

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, який набрав чинності 01.01.2004 року. Відповідно спадкування після смерті ОСОБА_6 , здійснюється за нормами Цивільного кодексу УРСР, в редакції 1963 року.

Згідно абзаців 2, 3 п. 1 постанови Пленуму Верхнього суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» - Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Пунктом 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК передбачено, що Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Верховний Суд України в ухвалі від 06.07.2011 року справа № 6-6028св10 зазначив, що за змістом п. 1, 24 постанови Пленуму Верхнього суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», ст. 1272 ЦК України 2003 року частиною 3 якої визначено право спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, та звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини застосовуються лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України 2003 року - 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР - Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вбачається із наданих суду доказів спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 , був її син, ОСОБА_5

ОСОБА_5 , протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не подавав до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, проте вступив в управління спадковим майном, що залишилось після смерті ОСОБА_7 , розпорядився належним їй будинком, впустивши жити туди квартирантів. Забрав предмети домашнього вжитку. Дані обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в судовому засіданні також пояснили, що дані дії ОСОБА_5 , вчинив протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , як пояснили свідки після спливу 40 днів з моменту смерті його матері. Оскільки дані обставини підтверджені в судовому засіданні належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження.

Позивач згідно заявлених вимог просить встановити факт спільного проживання між ним та померлим батьком ОСОБА_5 .

Даний факт підтверджується копією паспорта позивача, згідно якого він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Копією довідки виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 06.05.2021 року № 174. Згідно якої встановлено, що ОСОБА_5 дійсно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_2 з 1980 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день смерті мав наступний склад сім`ї: дружина ОСОБА_3 , 1953 року народження , син - ОСОБА_1 1980 року народження. А також показаннями свідків ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , які пояснили, що позивач весь час проживав з батьками і продовжує проживати в батьківському будинку до цього часу.

Таким чином факт спільного проживання позивача та померлого ОСОБА_5 , знайшов своє підтвердження наданими суду належними та допустимими доказами. На підставі чого суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем право на земельну ділянку розміром 5.65 умовних кадастрових гектар, що розташована на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, (на цей час на території Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області) без визначення меж земельної ділянки в натурі, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії ДП №0200550, зареєстрованого у Книзі реєстру сертифікатів на земельну частку (пай) 03.02.1997 року за номером 249 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 суд виходить з наступного.

Предметом спору у справі, що переглядається, є визнання права на земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР).

Аналогічні положення закріплені у статтях 1217, 1261, 1268 ЦК України.

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Оскільки судом ухвалюється рішення про встановлення факту фактичного прийняття спадщини батьком ОСОБА_5 , після смерті його матері ОСОБА_6 , відповідно ОСОБА_5 , успадкував все майно належне ОСОБА_6 , на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Таким чином до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , входить і земельна ділянка (паю) 5.65 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Ганнівської ї ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (на тепер це територія Верхньодніпровської міської ради Кам`ямського району), яка належала його матері ОСОБА_6 .

Оскільки відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720 від 08.08.1995 року - право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Згідно з п. п. 3, 4, 7 вищевказаного Указу Президента України, вартість земельної частки (паю) для кожного підприємства, кооперативу, товариства визначалася виходячи з грошової оцінки переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь за методикою грошової оцінки земель, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та кількості осіб, які мають право на земельну частку (пай). Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.

За правилами статей 20, 21, 24 Закону України "Про власність" (чинного на час видачі державного акта на право колективної власності на землю) суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. У майні, що належить кооперативу (колгоспу, радгоспу), визначалися частки членів цього кооперативу (колгоспу, радгоспу).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією.

Як вбачається із повідомлення відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 14.03.2019 року№ 8/133-19 на ім`я ОСОБА_6 був виготовлений сертифікат на право на земельну частку(пай) площею 5.65 умовних кадастрових гектарів на території Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району, серії ДП № 0200550, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 249 від 03.02.1997 року. Вказаний сертифікат був отриманий власником.

Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, що залишилася після смерті батька на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України,згідно якої - Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки позивач на час смерті батька проживав разом з ним, протягом шестимісячного строку заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавав.

Тому доводи представника відповідача Верхньодніпровської міської ради про те, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини суд вважає безпідставними.

На підставі ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька.

Судом також встановлено, що крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , є його дружина, ОСОБА_3 , та донька, ОСОБА_4 . Але вони відмовляються від прийняття спадщини, про що підтвердили в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що представник позивача звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно.

Але нотаріус відмовила видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку на ім`я позивача. У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2019 нотаріус посилається на те, що надані документи не дають змоги видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що ним пропущено строк звернення з заявою про прийняття спадщини, який передбачено діючим законодавством на час смерті бабусі, а саме ст.549 ЦК УРСР, а також у зв`язку з ?відсутністю правовстановчого документу на земельну ділянку, оскільки у нього відсутній оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що позивач має право на успадкування земельної частки (паю), так як є спадкоємцем за законом після смерті батька.

При цьому судом встановлено, що позивач проживав разом зі своїм батьком та вважається, таким, що прийняв спадщину, яка залишилась після його смерті. Також судом встановлений факт фактичного прийняття спадщини батьком позивача після смерті ОСОБА_6 відповідно до положень ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР. Відповідно положення щодо пропуску шестимісячного строку на прийняття спадщини відповідно до ст.1270, 1272 до правовідносин,що виникли не застосовується.

Згідно постанови нотаріуса від 19.03.2019 року встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в тому числі і за підставами втрати документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як втрата правовстановлюючого документа.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами ( зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки позивачеві відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині права за земельну частку пай в прядку спадкування за законом також підлягають задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, оскільки судом не встановлено вини відповідачів у порушенні прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263- 265, 268, 273 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Верхньодніпровської міської ради Кам`янскього району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Новікова Лариса Володимирівна, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом без визначення меж земельної ділянки в натурі - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини за законом ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті матері, ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, на ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , право на земельну частку (пай), розміром 5.65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Верхньодніпровської міської ради ( раніше Ганнівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області) , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 на підставі Сертифікату серії ДП № 0200550, зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) 03 лютого 1997 року в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 1 816.00 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського Апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 05.11.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 10.11.2022 року

Дата набрання законної сили: 06.12.2022 року