Провадження № 2/761/5294/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яницькій О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» про стягнення збитків; відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В вересні 2021р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», третя особа: ТОВ «Аерохендлінг», в якому просив суд:

1) стягнути з відповідача на свою користь:

- 8822,95 грн. - вартість невикористаного квитка;

- 400,0 євро - компенсацію за відмову пасажиру проти його волі у перевезенні;

- 30,0 євро - компенсації за придбання квитка на матч «Євро 2020»;

- 680,0 грн. - компенсації за проходження ПЛР тесту;

- 15000,0 грн. - відшкодування моральної шкоди;

- 10000,0 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ним в червні 2021р. було придбано у відповідача авіаквиток № 348 на рейс PS 601 сполученням «Київ-Баку», виліт - 02 липня 2021р. та в зворотному напрямку 06 липня 2021р. сполученням «Баку-Київ». Метою поїздки позивача в м. Баку, було відвідування ним та сім`єю футбольного матчу, який повинен був відбутись 03 липня 2021р.

02 липня 2021р. позивач був недопущений на рейс РS 601 сполученням «Київ-Баку» представником відповідача без зазначення відповідної причини.

В подальшому позивач дізнався, що причиною на підставі якої його не було допущено до польоту не виконання чинних на момент вильоту вимог Республіки Азербайджан щодо в`їзду до країни громадян України в період карантинних обмежень.

На думку позивача, авіаперевізник (відповідач) не мав права відмовити йому у перевезенні, оскільки у нього були наявні необхідні для цього документи, при цьому позивач мав актуальні результати негативного тесту на Covid-19, при цьому відповідач не компенсував йому вартості авіаквитка; вартості проживання в готелі та вартості квитка на футбольний матч.

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м Києва від 10 вересня 2021р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28 грудня 2021р. на адресу суду надійшли письмові пояснення від третьої особи.

01 лютого 2022р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що його співробітники обґрунтовано відмовили позивачу у міжнародному перевезенні, з метою забезпечення безпеки польоту.

Так, на думку сторони відповідача, позивачем були порушені положення ч. 4 ст. 98 Повітряного кодексу України (далі по тексту - ПК України). Також відповідач зазначав, що вина за відмову у перевезенні має бути покладена саме на позивача, оскільки оформлення документів та надання їх для перевірки авіаперевізнику для здійснення повітряного перевезення є обов`язком пасажира.

Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 3 Повітряного кодексу України (далі по тексту - ПК України), ст. 42 Закону України «Про транспорт», ст. 10 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено - чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені Законами України (Кодексами України), застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 910 ЦК України встановлено, що за договором перевезення пасажира перевізник зобов`язується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу - доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка мас право на одержання багажу. Укладання договору перевезення пасажира та багажу з перевізником підтверджується видачею пасажирського квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 18 червня 2021р. позивачем було придбано у відповідача електронний авіаквиток №348 для здійснення міжнародного повітряного перевезення 02 липня 2021р. за маршрутом «Київ - Баку» рейсом РS 601.

Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Державної авіаційної служби України № 1239 від 26 листопада 2018р. та зареєстровані в МЮ України 08 лютого 2019р. за № 141/33112 (далі по тексту - Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу) встановлено, що укладення договору повітряного перевезення та його умови підтверджуються квитком, який видається пасажиру авіаперевізником або агентом з продажу.

Отже, придбавши електронний авіаквиток позивач уклав з відповідачем договір на міжнародне повітряне перевезеним за Умовами договору повітряного перевезення відповідачем, з якими позивач-пасажир безумовно погодився.

02 липня 2021р. позивача в приміщенні Міжнародного аеропорту «Бориспіль» не було допущено на рейс РS 601 сполученням «Київ-Баку» представником ПрАТ «Авіакомпанії «Міжнародні авіалінії України».

Згідно п.1 розділу X Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу авіаперевізник має право відмовити в перевезенні на будь-якому етапі повітряного перевезення, анулювати бронювання або зняти пасажира з борту повітряного судна:

- у зв`язку з необхідністю виконання вимог законодавства країни місця відправлення, місця прибуття або транзиту:

- на вимогу уповноважених органів державної влади України.

Договором на перевезення, який було укладено між сторонами, останній передбачає, що тільки пасажир, який має всі необхідні документи (у тому числі дійсний квиток з датою виїзду та повернення, що не перевищує терміну дії візи), що відповідають вимогам країни відправлення/транзиту/прямування, може бути допущений до перевезення. Відповідальність за оформлення та наявність всіх необхідних дійсних документів та виконання інших необхідних для подорожі вимог несе пасажир.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що на час посадки у літак, у позивача був наявний наявний актуальний документ про проходження тестування на Сovid-19, із негативним результатом, інших документів, сторона не мала, однак відповідач не допустив його на рейс, чим позбавив права скористатись відвідуванням футбольного матчу чемпіонату Європи з футболу 2020, який проходив в м. Баку між командами Чехії та Данії.

Разом з тим, відповідач заперечуючи проти позову, у відзиві на позов звертав увагу суду, що працівники відповідача діяли правомірно, оскільки, як вбачається з офіційного Інтернет ресурсу УЄФА з приводу обмежень на міжнародні перевезення у зв`язку з пандемією Covid-19, самого лише негативного результату на Covid-19 не було достатньо для перетину позивачем державного кордону на в`їзд в Республіку Азербайджан, оскільки в`їзд громадян (зокрема, і громадянам України) був заборонений до Азербайджану. Це правило не розповсюджувалося, зокрема, на пасажирів з документом, що підтверджує придбання квитка на матчі чемпіонату Європи з футболу 2020 в м. Баку, при цьому, такі пасажири повинні бути громадянами країн, що представлені футбольними командами, які беруть участь в матчах, що проводяться в м. Баку. Такі пасажири повинні мати роздрукований негативний результат тесту на Covid -19 методом ПЛР, виконаного не пізніше ніж за 72 години до вильоту останнього прямого рейсу в Азербайджан.

Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано до суду належних і допустимих доказів, на підтвердження того, що позивачем були дотримані в повному обсязі, зазначені вимоги, враховуючи те, що останній не є громадянином Чехії чи Данії.

Згідно п.1 глави 3 розділу XXVI Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу, якщо авіаперевізник доведе, що недбалість, неправомірна дія чи бездіяльність особи, яка вимагає відшкодування, або особи, від якої походять її права, спричинили шкоду або її виникнення, авіаперевізник повністю або частково звільняється від відповідальності перед особою, яка вимагає відшкодування, у розмірі, в якому такі недбалість, неправомірна дія чи бездіяльність спричинили шкоду або її виникнення.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача :

- 8822,95 грн. - вартість невикористаного квитка;

- 400,0 євро - компенсацію за відмову пасажиру проти його волі у перевезенні;

- 30,0 євро - компенсації за придбання квитка на матч «Євро 2020»;

- 680,0 грн. - компенсації за проходження ПЛР тесту.

Згідно ст. 24 Варшавської Конвенції (Конвенція для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 12 жовтня 1929 р., ратифікована Українською РСР від 14 серпня 1959 р. за № 995_181) встановлено, що позов про відповідальність може бути пред`явлено за будь-яких обставин лише у відповідності з вимогами та межами передбаченими цією Конвенцією; ст.ст. 24, 32, 33 цієї Конвенції встановлюють - недійсність усіх договорів та угод до заподіяння шкоди, за якими сторони відступали б від правил цієї Конвенції чи шляхом визначення іншого закону або зміни правил про підсудність; ніщо не може заважати перевізнику відмовитися від укладення договору на перевезення чи встановлювати правила, які не суперечать правилам цієї Конвенції.

Відповідно до положень ст. 29 Монреальської Конвенції (Конвенція про уніфікації деяких правил міжнародних повітряних перевезень, прийнята 28 травня 1999 р.)міжнародний повітряний перевізник за заподіяну шкоду несе тільки майнову відповідальність, розмір якої обмежений реальними та документально доведеними збитками.

Не передбачено можливості відшкодування моральної (немайнової) шкоди і умовами договору повітряного перевезення, укладеного між сторонами.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для завдооення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. 9 Конституції України, Конвенцією для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень від 12 жовтня 1929 р., ратифікована Українською РСР від 14 серпня 1959 р. за № 995_181; Гаазьким Протоколом 1955 р. («Протокол про поправки до Конвенції для уніфікації деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, яка підписана у Варшаві 12 жовтня 1929 р.»), ратифікована УРСР 11 квітня 1960 р.; Конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28 травня 1999р.; Законом України «Про правонаступництво»; ст. ст. 1, 3, 11, 100, 101, 104, 105 ПК України; ст. ст. 10, 614, 908, 910, 922, 1167 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Лисенка, 4), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (, місцезнаходження: Київська область, Бориспільський район, Бориспіль-7 «Бориспіль» Міжнародний державний аеропорт) про стягнення збитків; відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: