Справа № 587/2620/21
27 липня 2022 рокуСумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., представника позивачів ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,
Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та заявлені вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Журавка Сумського району Сумської області помер ОСОБА_4 та після його смерті відкрилася спадщина на належні йому земельну частку (пай) розміром 7,00 умовних кадастрових гектар, що перебувала в колективній власності КСП ім. Щорса Сумського району Сумської області. На час смерті ОСОБА_4 був зареєстрований разом з співмешканкою ОСОБА_5 , сином співмешканки ОСОБА_6 . Фактично спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_5 , яка вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала з ним однією сім`єю з 1986 року, а останні роки перед його смертю перебувала на його утриманні, оскільки була пенсіонеркою та отримувала невелику пенсію. Інших спадкоємців померлий не мав, заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не відкривалась. ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Хотінь Сумського району Сумської області померла ОСОБА_5 . Спадщину після її смерті прийняли позивачі- її діти. Оскільки ОСОБА_5 не оформила після смерті ОСОБА_4 спадщину, хоча фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, то позивачі не мають можливості оформити це майно у спадщину. При їх зверненні до нотаріуса з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках кожному на право на земельну частку (пай), нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки повноваження встановлювати (підтверджувати) факт прийняття спадщини відноситься тільки до компетенції суду та при зверненні до нотаріуса не надано оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай).А тому просять суд визнати за позивачами право на Ѕ частину за кожним земельної частки (паю) згідно сертифікату серія СМ №0052894 від 27.12.1996 року, який був виданий на ім`я ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав повністю та просила їх задовольнити.
Представник відповідача по справі Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує.
Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11) та після його смерті відкрилась спадщина на належне майно.
У відповідності до довідки Біловодської сільської ради від 23.12.2020 №416, на час смерті ОСОБА_4 був зареєстрований разом з співмешканкою ОСОБА_5 , сином співмешканки ОСОБА_6 ( а.с.13)
Відповідно до листа Управління у м. Сумах та Сумському районі Держгеокадастру у Сумській області від 06.09. 2021 № 281/56-21 на ім`я ОСОБА_4 зареєстровано сертифікат на земельну частку (паю) серія СМ №0052894 за № 211 від 22.06.1996, про що зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам КСП ім. Щорса на підставі розпорядження голови Сумської РДА № 190 від 04.06.1996, який був переданий власнику. Розмір земельної частки (паю) складає 7,00 в умовних кадастрових гектарах ( а.с.16)
Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.
Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.
Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно ст. 531 ЦК Української РСР 1963 року, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.
Отже, фактично спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_5 , яка вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала з ним однією сім`єю з 1986 року, а останні роки перед його смертю перебувала на його утриманні, оскільки була пенсіонеркою та отримувала невелику пенсію, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_7 ( а.с.63-65) та поясненнями свідків, які були допитані в судовому засіданні за клопотанням представника позивачів.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що працювала в колгоспі ім. Щорса з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Вони разом проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина починаючи десь приблизно з 1985-1986 року по дату смерті ОСОБА_9 , вели спільне господарство. ОСОБА_10 працювала в колгоспі спочатку дояркою, потім перед виходом на пенсію на свинокомплексі оператором. Вона вийшла на пенсію, а ОСОБА_9 ще працював в колгоспі трактористом, отримував більшу зарплату, чим вона мала пенсію, отримував як член колгоспу зерно. Вона скаржилась постійно, що в неї болять ноги, так як працювала дояркою в тяжких умовах.
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що знає позивачів, так як один час проживали по сусідству. ОСОБА_10 спочатку проживала сама, а потім почали проживати однією сім`єю з ОСОБА_4 . Проживали вони в с. Журавці разом близько 15 років. ОСОБА_12 працювала на комплексі оператором та дояркою в колгоспі ім. Щорса. В неї були хворі ноги, вона пішла на пенсію, а ОСОБА_9 продовжував працювати.
Свідок ОСОБА_13 пояснила, що ОСОБА_5 працювала на свинокомплексі, а ОСОБА_9 трактористом. Разом вони проживали з 1985 року по день його смерті. ОСОБА_5 вийшла на пенсію, а він ще працював.
У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх пояснення об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Інших спадкоємців померлий ОСОБА_4 не мав, заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не відкривалась, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 19,20) та повідомленням Сумської районної державної нотаріальної контори Сумської області(а.с.28)
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 12) та після її смерті відкрилася спадщина.
Відповідно до копії спадкової справи заведеної Сумською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли позивачі( а.с.37-48)
Постановою державного нотаріуса Блошенко В.І. Сумської районної державної нотаріальної контори від 26.11.2021 № 1412/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не подано доказів прийняття спадщини м ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 , а також у зв`язку з неподанням спадкоємцями оригіналу сертифікату на право на земельну частку( пай) (а.с. 17-18).
Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України).
Згідно ст. ст. 1268, 1269,1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).
Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.
Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Отже, після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем за законом була ОСОБА_5 , яка спадщину фактично прийняла, але не переоформила та померла, тобто за життя набула право на земельну частку (пай) розміром розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала в колективній власності КСП ім. Щорса Сумського району Сумської області, згідно сертифікату серія СМ №0052894.
А тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачів, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за ними права на земельну частку (пай).
Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1261, 1267,1268,1296 ЦК України та ст. ст. 10, 60, 89, 259, 263-265,315-319 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_2 , мешканцем АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на Ѕ частину земельної частки (паю) розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала в колективній власності КСП ім. Щорса Сумського району Сумської області, згідно сертифікату серія СМ №0052894, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22.06.1996 за № 211 виданого на ім`я ОСОБА_4 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Визнати за ОСОБА_3 , мешканкою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на Ѕ частину земельної частки (паю) розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарах у землі, що перебувала в колективній власності КСП ім. Щорса Сумського району Сумської області, згідно сертифікату серія СМ №0052894, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22.06.1996 за № 211 виданого на ім`я ОСОБА_4 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст виготовлено 27.07.2022.

Суддя Л.М. Гончаренко