Справа № 702/141/19
Провадження № 2/702/3/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2022 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Махомети І.С., Прилуцької О.І.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 - не з`явилась,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 30 078,77 грн.

Підставами позовних вимог позивач вважає те, що 05.08.2017 близько 7:42 год відповідач ОСОБА_4 , керуючи моторолером VIPER MS50S, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Соборна в м. Монастирище, Черкаської області, під час зміни руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не вибравши безпечної швидкості руху та безпечної дистанції і інтервалу, допустила зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN POLO, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку і здійснював маневр повороту ліворуч, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п.п.10.1, 13.1 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В наслідок дорожньо - транспортної пригоди його автомобіль зазнав механічних пошкоджень та йому було завдано матеріальних збитків на суму 14 063,56 грн, що підтверджується проведеним автотоварознавчим дослідженням № 2 від 26.02.2018.

18.12.2018 викладені факти та обставини Монастирищенським районним судом Черкаської області були встановлені у судовому засіданні в ході адміністративного провадження. Однак, провадження у справі було закрито на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім, матеріальних збитків, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у завданні йому негативних наслідків в результаті ДТП, як під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків він відносить нервовий стрес, який він пережив під час зіткнення транспортного засобу відповідача, оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля. Він дуже глибоко пережив завдання пошкоджень його транспортному засобу. Для відновлення нормального душевного стану йому потрібен був час. До того ж, відмова відповідача на його пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. Йому потрібен був час для поїздок в правоохоронні органи, до Монастирищенського районного суду та апеляційного суду Черкаської області, звернення до оцінювача для визначення вартості відновлювальних робіт. Всі п`ять місяців він нервував з приводу поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Зважаючи на викладене, моральну шкоду він оцінює у розмірі чотирьох прожиткових мінімумів, встановлених на момент ДТП: 1497 гривень * 5 місяців = 7485 гривень. До негативних наслідків він також відносить непередбачені витрати на квитки, які були потрібні для поїздок з м. Монастирища в м. Умань та м. Черкаси, для проведення автотоварознавчого дослідження та участі в засіданні апеляційного суду. Витрати на квитки становлять 1 189 грн. Вартість автотоварознавчого дослідження складала 1 800 грн. За проведення автотехнічного дослідження ним було сплачено 5 000 грн. Також ним було сплачено кошти до відділу архітектури Монастирищенської районної державної адміністрації в сумі 541,21 грн за викопіювання з генерального плану м. Монастирище.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : 7 485 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями; 15 793,77 грн в якості відшкодування матеріальних збитків; 1 800 грн відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків; 5 000 грн відшкодування за проведення автотехнічного дослідження; сплачені ним судові витрати (судовий збір) у розмірі 768,40 гривень.

На адресу суду 02.06.2019 від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив, відповідно до якого із вказаною позовною заявою не погоджується, виходячи з наступного.

Постановою Монастирищенського районного суду від 18.12.2018 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. При цьому, вказаною постановою, вина особи не встановлювалася через невідповідність такого висновку вимогам п. 1 та п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Відповідно до експертного висновку за результатами авто технічного дослідження № 2 від 20.01.2018, з технічної точки зору в заданій дорожній обстановці дії водія мопеда марки VIPER MS50S ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 13.1, п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходились в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Із зазначеним висновком експерта ОСОБА_5 , який проводив дослідження відповідач не погоджується через невідповідність такого висновку фактичним обставинам справи, що призвело до викладення виключно суб`єктивної точки зору.

Зокрема, судовим експертом залишено поза увагою той факт, що вказана ДТП мала місце на зустрічній смузі руху, як для водія ОСОБА_1 так і для водія ОСОБА_4 . Будь-якого посилання у вихідних даних така обставина не зазначена, що не узгоджується з план-схемою, доданою до експертного висновку. Тому, виїзд обох водіїв на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення їхніх транспортних засобів, судовий експерт повинен розглядати на предмет відповідності їхніх дій вимогам ПДР України. З даного приводу в дослідницькій частині висновку виявлені суперечності. Так, експерт зазначає, що «на момент початку маневру водієм автомобіля Volkswagen Polo ОСОБА_1 , на смузі руху були відсутні, як зустрічні, так і попутні транспортні засоби, у тому числі й мопед VIPER MS50S, що рухався позаду в одній смузі в попутному з автомобілем Volkswagen Polo напрямку». В одній частині аналізу експерт зазначає, що були відсутні транспортні засоби, а в іншій - рухався мопед. Вказане формулювання є суперечливим, а тому залишається незрозуміло чи був такий транспортний засіб як мопед VIPER MS50S чи його не було. В подальшому експерт, однозначно не встановивши наявність чи відсутність такого транспортного засобу зазначає, що «за умови збереження стабільності обстановки з боку водія мопеда VIPER MS50S зміна напрямку руху водієм автомобіля Volkswagen Polo ОСОБА_1 не створювала небезпеки для руху». Тобто, з даного слідує, що зміна напрямку руху водієм автомобіля Volkswagen Polo ОСОБА_1 залежить виключно від збереження стабільності обстановки водія ОСОБА_4 , що дає змогу припустити про прямолінійний рух автомобіля Volkswagen Polo та відсутність наміру виконувати маневр лівого повороту чи розвороту. Проте, це не узгоджується з показаннями самого ОСОБА_1 , який вказує, що мав намір виконати маневр лівого повороту на вул. Ринкову, тобто змінити напрямок руху свого авто із вул. Соборна на вул. Ринкова, а тому, зміна напрямку руху водія ОСОБА_1 аж ніяк не могла залежати від збереження стабільності дорожньої обстановки водієм ОСОБА_4 .

На збереження стабільності дорожньої обстановки водієм ОСОБА_4 експерт зазначає, що остання мала б виконувати ПДР України. Разом з цим експертом залишено поза увагою той факт, що водій ОСОБА_1 перед виконанням маневру лівого повороту зупиняв свій автомобіль для висадки пасажирів, а потім розпочинав рух свого авто з наміром виконати маневр лівого повороту. Тому, саме після зупинки автомобіля та початку руху, водій ОСОБА_1 зобов`язаний був переконатися чи не створить він своїми діями небезпеку іншим учасникам руху, при цьому перевірити наявність транспортних засобів, що рухаються в його смузі руху позаду нього. В даному випадку він таких дій не виконав, оскільки не надав переваги водію мопеда ОСОБА_4 , що рухалась позаду та наблизилась до його автомобіля. Тому, відсутність в діях водія ОСОБА_1 будь-яких порушень ПДР України, зокрема п. 10.1 є таким, що не відповідає дійсності та вказує на однобічність судового експерта при проведенні дослідження. Крім того, відповідно до п. 2.3 «б» ПДР Україні для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Вказаних вимог не було дотримано водієм ОСОБА_1 , в результаті чого останній почав виконувати маневр лівого повороту, не переконавшись, що це буде безпечно, виїхав на смуту зустрічного руху, де вже перебував водій мопеда ОСОБА_4 , так як здійснювала об`їзд нерухомого транспортного засобу з дотриманням безпечного інтервалу, та допустив зіткнення переднім лівим колесом та переднім лівим крилом свого автомобіля в передню частину мопеда під керуванням ОСОБА_4 .

Щодо моменту виникнення небезпеки для обох водіїв, то слід зазначити, що судовим експертом технічно вказані обставини взагалі не встановлювалися, а лише зроблено посилання на п.12.3 та п. 13.1 ПДР України, при цьому тлумачення вказаних норм було тільки на користь одного водія - ОСОБА_1 .

З даного приводу потрібно врахувати, що в момент зіткнення транспортні засоби обох водіїв рухалися, тобто в кожного з них була своя швидкість руху. Для кожного з водіїв, за умови що водій ОСОБА_1 бачив водія мопеда ОСОБА_4 , був момент виникнення небезпеки, (зміна напрямку руху) і при цьому між ними становила якась відстань. Кожен з водіїв подолав вказану відстань до моменту зіткнення за конкретний проміжок часу. Саме сукупність вказаних обставин дали б вичерпну відповідь на технічну можливість кожному водієві уникнути ДТП, і саме після їх встановлення є підстави стверджували про наявність технічної можливості для кожного водія. Натомість судовий експерт обмежився лише тлумаченням пунктів ПДР України. Тому експерт не мав законних підстав посилатися на технічну можливість без встановлення моменту виникнення небезпеки для кожного із водіїв.

Судовим експертом зазначається, що водій мопеда ОСОБА_4 повинна була дотримуватись безпечної дистанції по відношенню до автомобіля під керуванням ОСОБА_1 і при цьому зазначає порушення водієм ОСОБА_4 п.13.1 ПДР України. В даному випадку судовим експертом невірно тлумачиться поняття «безпечна дистанція», оскільки за матеріалами справи зіткнення двох транспортних засобів відбулось саме передньою лівою частиною одного і передньою частиною іншого і саме на зустрічній смузі руху. Будь-яких пошкоджень автомобіля Volkswagen Polo в задній його частині немає, а тому стверджувати про недотримання безпечної дистанції є не вірним.

Тому, при складанні вказаного висновку судовий експерт врахував обставини справи не повно, однобічно без з`ясування всіх обставин справи, що призвело до прийняття необ`єктивного рішення.

Відповідно до п.1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Тому, водій мопеда ОСОБА_4 , виконуючи об`їзд автомобіля Volkswagen Polo, який зупинився для висадки пасажирів на проїжджій частині, так як узбіччя на даній ділянці дороги відсутнє, вимушений виїхати на смугу зустрічного руху з метою дотримання безпечного інтервалу, була переконана в тому, що водій автомобіля ОСОБА_1 повинен був надати її можливість завершити маневр об`їзду і потім розпочинати рух свого автомобіля.

Вказані обставини, експертом не враховані, а поспішно складений висновок містить ряд помилок. Зокрема, на аркуші сім, окрім двох учасників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зі своїми транспортними засобами, з`являється інший учасник - водій автомобіля Lexus ОСОБА_6 , який начебто також своєчасно не виконував п.п.13.1 та 10.1 ПДР України та мав технічну можливість запобігти ДТП. Вказані помилки дають обґрунтовані підстави вважати, що під встановлені пункти правил підводився інший учасник дорожнього руху, зокрема ОСОБА_4 , без проведення належного дослідження як того вимагає Інструкція про порядок проведення експертиз.

Тому, експертний висновок № 2 від 20.01.2018, складений без з`ясування всіх обставин справи, на момент його складання встановлені окремі вихідні дані, які не були враховані (місце зіткнення), інші вихідні дані, які є обов`язковими, не були встановлені взагалі, наявність чисельних суперечностей в самому висновку та помилок, вказують, що даний висновок не може мати значення належного та допустимого доказу, а суд не повинен на нього посилатися як на беззаперечний доказ причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_4 та наслідками ДТП.

Щодо висновку експерта № 2 за результатами проведення авто товарознавчого дослідження від 26.02.2018 року, слід зазначити наступне. До даного висновку додано протокол огляду транспортного засобу від 26.02.2018. За змістом протоколу огляд проводився автомобіля Volkswagen Polo, що належить ОСОБА_1 і на даному авто виявлені пошкодження у вигляді: 1) двері передні ліві - часткова деформація, сколи, царапини; 2) поріг лівий - пошкодження ЛФП; 3) крило переднє ліве - деформація, заміна крила; 4) дзеркало ліве зовнішнє - зміцнення місць кріплення.

В кінці протоколу зазначено, що учасник ДТП: ОСОБА_4 попереджена на огляд не з`явилася. Разом з цим, будь-яких доказів, що ОСОБА_4 викликалася на огляд автомобіля ОСОБА_1 на конкретну дату та місце, не надано. Відсутність належного повідомлення іншого учасника ДТП можуть вказувати виключно на небажання власника транспортного засобу, що оглядається, доводити до його відома про виявлені пошкодження та їх характер на автомобілі, що дозволить маніпулювати обсягом виконаних робіт та їх вартістю.

Станом 05.08.2017 коли сталась ДТП, зіткнення відбулось в переднє ліве крило та переднє ліве колесо автомобіля Volkswagen Polo. Лише 26.02.2018 проводився огляд даного автомобіля, тобто більше ніж шість місяців з моменту ДТП. Весь час автомобіль Volkswagen Polo експлуатувався, оскільки доказів зворотного не надано. Тому, виявлені будь-які інші пошкодження, окрім переднього лівого крила, без її участі, не можуть вказувати на їх появу саме внаслідок даного ДТП, що мала місце 05.08.2017. В додатку № 1 до висновку експерта №2 від 26.02.2018 вказана ремонтна калькуляція, де зазначено опис робіт - фарбування: крило, двері, нижня балка. Враховуючи, характер пошкоджень, виникає питання доцільності знімати вказані деталі (крило, двері), щоб їх ремонтувати, адже відповідно до калькуляції вказані дії входять у вартість робіт. Тому, з даного приводу виникає питання саме зараз, коли позивачем було пред`явлені пошкодження на автомобілі. За умови, запрошення на огляд ОСОБА_4 , остання мала б можливість висловити свою позицію щодо кількості таких пошкоджень та причинного зв`язку між їх появою та ДТП, що мала місце 05.08.2017. Наразі, виникав обґрунтований сумнів у наявності саме таких пошкоджень на автомобілі в результаті ДТП, а не в результаті подальшої експлуатації протягом шести місяців.

Тому, посилання позивача, що йому спричинені матеріальні збитки в сумі 15 793,77 грн є такими, що піддаються обґрунтованому сумніву через порушення процедури їх фіксування та часу виявлення.

Окрім матеріальних збитків, позивачем заявлена моральна шкода, яку він оцінює у 7 485 грн, що відповідає чотирьом прожитковим мінімумам, встановлених на момент ДТП. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З огляду на викладене, позивачем не зазначено в чому саме проявлялися моральні страждання, адже сама по собі ДТП не мала тяжких наслідків для останнього. Позивач, не звертався до медичних закладів щодо свого стану здоров`я, внаслідок ДТП. Посилання, що позивач дуже глибоко пережив завдання пошкоджень його транспортному засобу є не зовсім зрозумілим, оскільки після ДТП для поїздок до правоохоронних органів та до суду і як наслідок він не міг відновити свій нормальний душевний стан, також є неналежним чином обґрунтованим, адже відносно позивача був складений адміністративний протокол за ст.124 КУпАП і він притягувався до відповідальності саме судом. Тобто, мало місце притягнення позивача до адміністративної відповідальності і саме вказані події зумовлювали його поїздки до правоохоронних органів та судів. Тому очевидно, що саме факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності потягнув всі негативні наслідки, які описує позивач і зводить їх як до неправомірних дій відповідача.

В зв`язку з цим, посилання позивача на спричинення йому моральної шкоди є необґрунтованим, адже чому саме чотири прожиткових мінімуми дозволять компенсувати йому понесенні моральні збитки, в позовній заяві не розкрито.

Тому, відповідач, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, безпідставними та незаконними і такими, які до задоволення не підлягають. В зв`язку з вище зазначеним, керуючись ст.178 ЦПК України, відповідач просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 відмовити повністю, врахувавши викладені нею обґрунтування та доводи.

06.05.2021 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої уточнив позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди завданої, внаслідок ДТП, просить стягнути кошти на ремонт автомобіляVOLKSWAGEN POLO, д.н.з. НОМЕР_2 в сумі 14 063,56 грн, витрати понесені ним на придбання квитків на громадський транспорт в сумі 1 189,00 грн та кошти в сумі 541,21 грн, витрачені ним за викопіювання з генерального плану м. Монастирище.

Суддею Діденко Т.І. 07.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання.

Суддею Жежер Ю.М. 25.01.2021 прийнято цивільну справу до свого провадження та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті.

Ухвалою суду 20.07.2021 у справі призначено повторну судову автотехнічну експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 02.09.2021 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.10.2021 погоджено строк проведення судової автотехнічної експертизи (ухвала суду від 20.07.2021).

Ухвалою суду від 19.10.2021 надано в розпорядження експерта додаткові матеріали, необхідні для проведення експертизи, уточнено статус експертизи, надано дозвіл на використання фотознімків пошкоджень обох транспортних засобів та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 28.07.2022 відновлено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримав повністю з підстав зазначених у позовній заяві та додатково пояснив, що він був учасником ДТП та рухався на автомобілі Фольксваген Поло. 05.08.2017 він зупинився біля магазину «Лідер», що по вул. Соборна в м. Монастирище, для висадки пасажирів, які перебували у нього в автомобілі. Висадивши пасажирів з автомобіля, він увімкнув лівий поворот і виїхав на праву смугу руху. В дзеркало заднього виду він побачив мопед, який був на відстані приблизно 100 м. Приблизно через 30-40 м мав намір повернути на вул. Ринкова з вул. Соборна та рухався зі швидкістю 30-40 км/год. Увімкнувши лівий покажчик повороту, розпочав маневр повороту, виїхав на зустрічну смугу руху та відчув різкий удар. Він відразу зупинився та побачив, що відбулося зіткнення зі скутером. Швидкість скутера була більше 60 км/год. Удар прийшовся в ліву передню бокову частину автомобіля. На його автомобілі були пошкоджені дверка, крило і переднє колесо. ДТП сталось на перехресті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовну заяву підтримав повністю з підстав зазначених у позовній заяві та додатково пояснив, що автотехнічна експертиза була проведена у 2018 році та надавалась під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. В межах розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не звертався про відшкодування витрат пов`язаних із розглядом даної справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_5 показав, що він складав висновок № 2 від 20.01.2018 на замовлення позивача ОСОБА_1 . При проведенні дослідження він використовував копію схеми ДТП, копію пояснень ОСОБА_1 , копію пояснень ОСОБА_4 , довідку ВУЖКГ про статус ділянки дороги, де сталось ДТП, диск з відеозаписом ДТП, знятого з камер спостережень магазину «Лідер», що по вул. Соборна в м. Монастирище. При проведенні експертизи ним досліджувався маневр повороту, а не розвороту, проте особливої різниці при виконанні даних маневрів немає, оскільки у будь-якому випадку поворот чи розворот починається з моменту перестроювання, для виконання маневру розвороту необхідно змінити напрям руху та повернути. В досліджуваній ситуації водій не мав намір здійснювати розворот, він виконував маневр повороту. У висновку була технічна описка щодо зазначення про маневр розвороту, просить врахувати що був маневр повороту. Водій ОСОБА_4 керуючи мопедом рухалась позаду, в одній смузі руху з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 , що вбачається з відеозапису. З технічної точки зору водій ОСОБА_1 не мав можливості уникнути ДТП, а водій ОСОБА_4 мала таку можливість, оскільки коли водій ОСОБА_1 рухаючись у своїй смузі руху, виїжджав на зустрічну смугу руху, мопед рухався позаду нього. Водій ОСОБА_4 змінюючи маневр та виїхавши на зустрічну смугу руху на перехрещенні доріг становила небезпеку, а тому момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_1 виник тоді, коли він виїхав на зустрічну смугу. Невідповідність вимог п. 10.1., 13.1. ПДР України (виїзд на зустрічну смугу руху, недотримання дистанції) водія ОСОБА_4 стало причиною ДТП.

На 7 аркуші висновку ним допущено технічну помилку в частині зазначення водія ОСОБА_7 та автомобіля «Lexus». Водій ОСОБА_6 це є водій ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 05.08.2018 о 07 год 42 хв в м. Монастирище по вул. Соборна відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля VOLKSWAGEN POLO д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (позивача) та моторолера VIPER д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 (відповідача), згідно з постановами Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28.02.2018, 06.03.2018, 18.12.2018.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 916/1041/17 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Судом встановлено, що постановою Монастирищенського районного суду від 06.03.2018 справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 порушення вимог п. 14.6 «а» ПДР України та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1 а.с.176-178).

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 18.12.2018 справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення(т. 1 а.с. 8).

Згідно змісту даної постанови судом встановлено, що ОСОБА_4 05.08.2017 року о 07 год. 42 хв., керуючи моторолером VIPER MS50S, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул.Соборна м.Монастирище Черкаської області, під час зміни руху, не переконавшись, що це буде безпечним, і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не вибравши безпечної швидкості руху, та не вибравши безпечної дистанції та безпечного інтервалу, допустила зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN POLO, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, здійснив маневр ліворуч, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушила п. п. 10.1, 13.1 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Під час закриття провадження у даній справі вина особи за порушила п. п. 10.1, 13.1 ПДР України не встановлювалась.

Таким чином, відносно водія ОСОБА_4 винесено дві постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою від 18.12.2018 закрито провадження у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, за порушення п. 10.1, 13.1 ПДР України вина особи не встановлювалась. Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.03.2018 встановлено відсутність вини водія ОСОБА_4 у порушенні п. 14.6 «а» ПДР України.

Відповідно до постанови Монастирищенського районного суду від 28.02.2018 справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за фактом ДТП 05.08.2017 закрито в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 порушення вимог п. 10.4 ПДР України та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1 а.с.152-154). Відповідно до постанови апеляційного суду Черкаської області від 20.04.2018 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 28.02.2018 щодо ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із відмовою потерпілої ОСОБА_4 від апеляційної скарги (т. 1 а.с. 7).

Згідно з експертним висновком за результатами автотехнічного дослідження № 2 від 20.01.2018 по факту зіткнення мопеда марки «VIPER MS50S», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобіля «Volkswagen Polo» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 на ранньому етапі розвитку заданої ДТП, дії водія автомобіля "Volkswagen Polo" ОСОБА_1 регламентувались вимогами п.9.4, 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими перед зміною напрямку руху він повинен був завчасно, до початку маневру, подати сигнал покажчиком повороту відповідного напрямку та переконатися в безпеці виконуваного ним маневру (т. 1 а.с.27-32, 171-174).

З моменту, коли водій автомобіля "Volkswagen Polo" ОСОБА_1 , при виконанні маневру розвороту, мав об`єктивну можливість виявити зміну напрямку руху мопеда марки «VIPER MS50S», водій якого до цього здійснював рух позаду в одній з ним смузі без виїзду на зустрічну сторону дороги і застосував маневр в напрямку траєкторії руху автомобіля "Volkswagen Polo" після початку маневрування останнього, повинен був сприйняти дорожню обстановку, як небезпечну для руху та негайно вжити заходів до зниження швидкості аж до зупинки, що регламентовано вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. В свою чергу, водій мопеда марки «VIPER MS50S» ОСОБА_4 при русі вслід за автомобілем "Volkswagen Polo" в одній з ним смузі руху, повинна була дотримуватись безпечної дистанції з таким розрахунком, щоб в разі зниження швидкості водієм автомобіля "Volkswagen Polo" для виконання маневру, мати можливість, шляхом зниження швидкості, запобігти зіткненню з ним без здійснення будь-якого маневру, що регламентовано вимогами п. 13.1, 10.1 Правил дорожнього руху України.

З технічної точки зору, виходячи з заданих обставин розвитку ДТП, водій автомобіля "Volkswagen Polo" ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти ДТП.

З технічної точки зору, виходячи з заданих обставин розвитку ДТП, водій мопеда марки «VIPER MS50S» ОСОБА_4 мала технічну можливість запобігти ДТП за умови своєчасного виконання вимог п.13.1, 10.1 Правил дорожнього руху України.

Виходячи з проведеного дослідження, згідно заданої дорожньої обстановки в діях водія автомобіля "Volkswagen Polo" ОСОБА_1 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП, не вбачається.

З технічної точки зору в заданій дорожній обстановці дії водія мопеда марки «VIPER MS50S» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.13.1, п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Так, представник відповідача, як на підставу відмови у задоволенні позову, зокрема, посилається на те, що експертний висновок № 2 від 20.01.2018, складений без з`ясування всіх обставин справи, на момент його складання встановлені окремі вихідні дані, які не були враховані (місце зіткнення), інші вихідні дані, які є обов`язковими, не були встановлені взагалі, наявні чисельні суперечності в самому висновку та помилки, вказують, що даний висновок не може мати значення належного та допустимого доказу, а суд не повинен на нього посилатися як на беззаперечний доказ причинного зв`язку між діями водія ОСОБА_4 та наслідками ДТП.

За клопотанням представника відповідача у справі призначено повторну судову автотехнічну експертизу, згідно з ухвалою суду від 20.07.2021. Витрати за проведення експертизи покладено на ОСОБА_4 .

Разом з тим, 19.07.2022 на адресу суду ухвала суду про призначення експертизи від 20.07.2021 повернулась без виконання, у зв`язку з тим, що відповідачем ОСОБА_4 не було проведено оплату повторної судової автотехнічної експертизи.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто з цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідачка ухилилась від оплати проведення повторної судової автотехнічної експертизи, дана експертиза призначалась за клопотанням сторони відповідача, оскільки при проведенні первинної експертизи не були враховані всі вихідні дані, а саме зупинка транспортного засобу автомобіля ОСОБА_1 для висадки пасажирів перед виконанням лівого повороту, а тому суд визнає факт відсутності порушення правил дорожнього руху у діях водія ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу, оскільки даний доказ не спростований стороною відповідача, судом надавалась така можливість та здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

Щодо відшкодування майнової шкоди, суд зазначає наступне.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Як встановлено судом вище, вини відповідача ОСОБА_4 , згідно з постановами про закриття провадження у адміністративних справах не встановлено, проте у діях водія ОСОБА_4 є порушення вимог п. 13.1, п. 10.1 ПДР України, які встановлено висновком експерта № 2 від 20.01.2018, тобто дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та наявна вина відповідача. Інших доказів на спростування даних обставин відповідачем не надано.

При цьому відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини для застосування до такої особи цивільно-правової відповідальності.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 328/2750/18 (провадження №61-13747св19).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно з висновком експерта № 2 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 2 від 26.02.2018, вартість матеріального збитку, завданого (з технічної точки зору) власнику автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП в цінах станом на момент виконання дослідження становить: 14 063,56 грн (т.1 а.с. 9 - 26).

Представник відповідача заперечуючи проти задоволення позову зазначає, що зазначені у висновку пошкодження дверей передніх зліва, лівого порогу, лівого переднього крила, зовнішнього лівого дзеркала не відповідає характеру пошкодження автомобіля після ДТП, дане дослідження проводилось через 6 місяців після ДТП, в цей час автомобіль експлуатувався. Дані твердження спростовуються таблицею зображень до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.08.2017, відповідно до яких вбачається наявність пошкоджень, зазначених у висновку експерта. Інших доказів, які б спростовували спричинення матеріальних збитків в такому розмірі суду не надано.

Так, визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, суд приймає за основу висновок експерта № 2 від 26.02.2018 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження.

Як зазначалось вище, вартість матеріального збитку, завданого (з технічної точки зору) власнику автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП в цінах станом на момент виконання дослідження становить: 14 063,56 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку з відповідача кошти у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 14 063,56 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно змісту позовної заяви позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 7 485,00 грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач обґрунтовуючи завдану йому моральну шкоду виходить із того, що внаслідок ДТП йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у нервових стресах, яких він пережив під час зіткнення транспортного засобу відповідача, оскільки в цей час знаходився за кермом свого автомобіля, у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням його майна, відмови відповідача на його пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, витрачання часу для поїздок в правоохоронні органи, до Монастирищенського районного суду та апеляційного суду Черкаської області, звернення до оцінювача для визначення вартості поновлювальних робіт.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачу протиправними діями відповідача ОСОБА_4 , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, було завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв`язку із цими діями останньої.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Тому, у справі яка розглядається суд вирішує питання про розмір моральної шкоди на основі принципів розумності, справедливості та співмірності і з врахуванням загальних обставин справи, а саме, з врахуванням таких аспектів як серйозності порушення, особисті обставини позивача та загальний контекст.

Так, у контексті серйозності порушення з матеріальної точки зору мова йде про часткове пошкодження транспортного засобу, що не є значним порушенням.

У контексті особистих обставин позивача слід врахувати, що після пошкодження транспортного засобу у позивача вимушено змінився звичний життєвий ритм. Також, позивач вимушений був докладати додаткових зусиль для відновлення попереднього становища.

Суд враховує, що шкода завдана майну, після ДТП позивач продовжував користуватися автомобілем. При цьому, при визначенні моральної шкоди суд не враховує моральні страждання, пов`язані із зверненням до правоохоронних органів та суду та приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку з відповідача коштів у відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі заявленому позивачем в сумі 14 063,56 грн та моральної шкоди у розмірі 5000 грн, всього 19 063,56 грн, тобто 88,47% від заявленої вимоги, то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 679,80 грн, судовий збір у розмірі 88,60 грн суд залишає за відповідачем.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Так, позивачем на підтвердження оплати експертного висновку № 2 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 26.02.2018 надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 26.02.2018, відповідно до якого ОСОБА_1 було сплачено 1 800,00 грн (т. 1 а.с. 33).

Відповідно до ч. 6, 7, 8, 9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Стороною відповідача клопотань про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами не заявлено, а тому витрати позивача підлягають розподілу між сторонами.

Отже, суд вважає, що витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1800 грн пов`язані з розглядом справи, а тому витрати за проведення даної експертизи у розмірі 1800 грн підлягають розподілу між сторонами. Оскільки позовні вимоги задоволено 88,47% , то витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з відповідача на суму 1592,46 грн, витрати у сумі 207,54 грн суд залишає за відповідачем.

Крім цього, позивач просить стягнути витрати на придбання квитків на громадський транспорт пов`язані з поїздками до м. Умані для проведення автотоварознавчого дослідження. Для підтвердження даних витрат в матеріалах справи містяться копії проїзних документів: чек № 48513 від 28.03.2018, відповідно до якого було сплачено кошти в розмірі 222, 92 за проїзд з м. Черкаси до м. Монастирище, чек № 222345 від 20.04.2018, відповідно до якого було сплачено кошти в розмірі 54,07 грн за проїзд із м. Умань до м. Монастирище; чек № 716448 (дату неможливо встановити), відповідно до якого було сплачено кошти в розмірі 229,41 грн за проїзд із м. Монастирище до м. Черкаси, чек № 477665 від 20.04.2018, відповідно до якого було сплачено кошти в розмірі 179,07 грн за проїзд із м. Черкаси до м. Умань. Оскільки експертне товарознавче дослідження проводилось у м. Умань 26.02.2018, а тому суд бере до уваги проїзні документи з м. Монастирище до м. Умань і зворотній напрямок. Так, матеріали справи містять чек 222345 за проїзд із м. Умань до м. Монастирище датований 20.04.2018, проте суд не може прийняти даний доказ як належний, оскільки експертиза проведена 26.02.2018, а проїзний документ датований 20.04.2018, а тому у розподілі судовий витрат в цій частині відмовляє.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача витрати на проведення експертизи (автотехнічного дослідження № 2 від 20.01.2018) в розмірі 5000 грн, викопіювання з генерального плану в м. Монастирище, що пов`язане з підготовкою експертного висновку № 2 в розмірі 541,21 грн, витрати понесені на придбання квитків на громадський транспорт.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано: квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 17.01.2018, призначення «а/т дослідження № 2» на суму 5000 грн, квитанцію АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої ним сплачено 541,21 грн, в графі призначення платежу: «за виготовлення документації», чек № 48513 від 28.03.2018, відповідно до якого було сплачено кошти в розмірі 222, 92 за проїзд з м. Черкаси до м. Монастирище, чек № 222345 від 20.04.2018, відповідно до якого було сплачено кошти в розмірі 54,07 грн за проїзд із м. Умань до м. Монастирище; чек № 716448 (дату неможливо встановити), відповідно до якого було сплачено кошти в розмірі 229,41 грн за проїзд із м. Монастирище до м. Черкаси, чек № 477665 від 20.04.2018, відповідно до якого було сплачено кошти в розмірі 179,07 грн за проїзд із м. Черкаси до м. Умань, та надано фіскальний чек від 26.02.2018 на придбання пального на суму 280,00 грн (т. 1 а.с. 34).

Згідно із статтею 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З матеріалів справи вбачається, що висновок експерта № 2 від 20.01.2018 подавався позивачем до справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та покладений в основу постанови про закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП. Викопіювання з генерального плану надавалось на вимогу експерта для проведення автотехнічного дослідження, а тому суд не вважає дані витрати такими, що пов`язані з розглядом даної справи та підстав для їх стягнення з відповідача не знаходить.

Крім цього, позивач просить стягнути витрати понесені на придбання квитків на громадський транспорт понесені 28.03.2018, 20.04.2018 та в невстановлену дату, як зазначено в позовній заяві дані поїздки він здійснював для участі в засіданні апеляційного суду, проте в матеріалах справи не вбачається оскарження будь-яких рішень Монастирищенського районного суду Черкаської області, що стали б підставою для перегляду даних рішень судом апеляційної інстанції, а тому дані витрати не належать до судових витрат, які пов`язані з розглядом цієї справи та не підлягають розподілу між сторонами.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 14 063,56 грн, на відшкодування моральної шкоди 5000 грн, всього на суму 19 063 (дев`ятнадцять тисяч шістдесят три) грн 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір у розмірі 679,80 грн та витрати на залучення експерта у розмірі 1592,46 грн, всього на суму 2272 (дві тисячі двісті сімдесят дві) грн 26 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 12.08.2022.

Суддя Ю.М. Жежер