УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2022 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Ішуніна Л. М., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа - Солом`янський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Солом`янського районного суду міста Києва зі скаргою про визнання бездіяльності Солом`янського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якій просять скасувати арешт з майна та заборону його відчуження, накладені постановою відділу державної виконавчої служби Солом`янського РУЮ у м Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 лютого 2012 року у виконавчому провадженні № 6223180.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно і статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто, вказаною нормою законодавцем чітко визначено право сторони виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою.

Відповідно до частин першої-другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Судом встановлено, що заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не є боржниками та не є стороною виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, вони не можуть звертатися до суду зі скаргою про зняття арешту з майна, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, звернення до суду з позовом, оскільки саме з позовом можуть звертатись інші особи, які є власниками майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, що передбачено статтею 59 Законом України «Про виконавче провадження». Водночас, в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця можливе лише боржником.

Таким чином, заявлені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимоги не підлягають розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20.

Відповідно до частини дев`ятої статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Суд вважає необхідним застосувати аналогію закону, оскільки розділом VII ЦПК України не визначено підстав для відмови у відкритті провадження та порядок ухвалення такого рішення при зверненні до суду зі скаргою.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у зв`язку з тим, що подана заявниками скарга не підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно з частиною п`ятою статті 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання зазначених вимог, суд роз`яснює заявникам, що заявлені до розгляду вимоги можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження за зверненням з позовною заявою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 186, 258-261, 353-355, 447 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа - Солом`янський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати заявникам разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна