Справа № 366/1867/17
Провадження № 2/366/3/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

Судді Слободян Н.П.,

Секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

Прокурора Левченка Р.М.,

Представника ДП «Іванківський лісгосп» Яременко З.І.,

Представника відповідача ТОВ «Оланда Ленд», адвоката Дубинського О.О.,

Розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Іванків цивільну позовом керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Оланта Ленд», третя особа ОСОБА_6 , про визнання незаконним та скасування розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 керівник Броварської місцевої прокуратури Київської області, в інтересах держави в особі в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Іванківське лісове господарство», у якій просив ( з урахуванням редакції п.3 позовних вимог в редакції позивача від 05.08.2021):

1. Визнати незаконним та скасувати розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області № 1417 від 06.07.2010 в частині затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради та передачі у власність земельних ділянок площею 1,3819 га ОСОБА_1 , площею 1,4223 га ОСОБА_2 , площею 1,2680 га ОСОБА_3 , площею 1,3983 га ОСОБА_4 .

2. Визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки:

- серії ЯИ № 442450, виданий 21.03.2011 на ім*я ОСОБА_1 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00334 від 21.03.2011;

- серії ЯИ № 442464, виданий 21.03.2011 на ім*я ОСОБА_2 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00327 від 21.03.2011;

серії ЯИ № 442465, виданий 21.03.2011 на ім*я ОСОБА_3 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00328 від 21.03.2011;

серії ЯИ № 442453, виданий 21.03.2011 на ім*я ОСОБА_4 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00330 від 21.03.2011;

серії ЯИ № 442456, виданий 21.03.2011 на ім*я ОСОБА_5 , зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00331 від 21.03.2011.

3. Витребувати з незаконного володіння ТОВ «Оланта Ленд» ( початковій редакції зазначена вимога звернена до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) на користь держави в особі ДП «Іванківське лісове господарство» земельні ділянки загальною площею 6,8617 га з кадастровими номерами :03:011:0013, :03:011:0027, :03:011:0028, :03:011:0016, :03:011:0019;

4. Стягнути з відповідачів фактично понесені судові витрати на користь прокуратури Київської області.

Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що зазначені земельні ділянки, які оскаржуваним рішення відповідача у власність відповідачам в порядку приватизації, частково накладаються на земельну ділянку лісогосподарського призначення, яка в силу положень ст.ст. 19, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України, відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення, використовується для ведення лісового господарства в порядку визначеному Лісовим кодексом України та знаходиться у віданні Державного підприємства «Іванківське лісове господарство».

Пунктом 5 розділу «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України визначено, що до одержання у встановленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали землевпорядкування.

За твердженням прокурора, факт накладання спірних земельних ділянок на земельну ділянку лісогосподарського призначення був виявлений ДП «Іванківське лісове господарство» з отриманих 22.07.2016 матеріалів від ВО «Укрдержліспроект» на підставі договору від 13.07.2016, що в подальшому обумовило звернення прокурора з зазначеним позовом, оскільки ДП «Іванківське лісове господарство» будь-яких дозволів на вилучення даних земельних ділянок лісового фонду, зміну цільового призначення земель лісового фонду не надавало, втрати лісогосподарського виробництва при вилучені спірних земельних ділянок не відшкодовувались.

Прокурор стверджує, що земельна ділянка вибула з власності держави всупереч встановленому порядку та безоплатно, а тому існують підстави для оспорення законності прийнятого рішення, правомірності виданих державних актів та витребування майна.

Підстави представництва інтересів держави прокурором обгрунтовано п.3 ст. 131-1 Конституції України, ч.2 ст. 45 ЦПК України, ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, а також необхідністю лісового фонду України та земель, на яких він знаходиться, як об*єктів підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок, що обумовлює беззаперечний підвищений суспільний інтерес до правильного застосування у цій сфері.

Київське обласне управління лісового та мисливського господарства та ДП «Іванківське лісове господарство» є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Позов пред*явлено прокурором в інтересах держави в особі цих органів оскільки вибуття земельних ділянок всупереч встановленого законом порядку з державної власності істотно суперечить інтересам держави, а органи, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, заходи для захисту інтересів держави не вживають протягом тривалого часу, що обумовлює необхідність звернення із зазначеним вище позовом.

Процесуальні дії у справі

16.06.2017 позовна заява надійшла до суду, справа передана згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано судді Корчкову А.А.

06.07.2017 ухвалою відкрите провадження, підготовче судове засідання призначене на 12.07.2017, яке у зв*язку з неявкою сторін, відкладене на 30.08.2017, яке в свою чергу неодноразово відкладалося з різних причин.

16.05.2018 ухвалою суду у справі за клопотанням представника ДП «Іванківське ДЛГ», як представника позивача, призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.

04.06.2018 надійшло клопотання ОСОБА_6 про вступ у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, як власника спірних земельних ділянок з 22.12.2011.

04.07.2018 провадження поновлено, призначене судове засідання на 09.07.2018, задоволено клопотання ОСОБА_6 : останній залучений до участі у справі у якості третьої особи, крім того задоволено клопотання експерта, провадження зупинене на час проведення призначеної експертизи.

14.08.2018 справа повернута до суду з Київського НДІСЕ повідомленням про неможливість надання висновку.

У зв*язку із закінченням повноважень судді Корчкова А.А. справа передана на розгляд судді Тетервак Н.А. 25.07.2018.

26.10.2018 у справі поновлене провадження, судове засідання призначене на 17.01.2019.

27.11.2018 надійшло клопотання ДП «Іванківський ДЛГ» про повторне надсилання матеріалів на експертизу до КНДІСЕ.

17.01.2019 від представника третьої особи Мороза В.В., адвоката надійшла: 1) заява про залишення позовної заяви без розгляду, у задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 17.01.2019; 2) клопотання про витребування доказів від Управління Держгеокадастру в Іванківському районі (копій проектів землеустрою), у задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 17.01.2019; 3) письмові пояснення у справі, 4) заява про застосування строків позовної давності до позовних вимог .

17.01.2019 задоволене клопотання прокурора про призначення судової земельно-технічної експертизи, провадження у справі зупинене.

21.05.2019 справа повернута до суду з Київського НДІСЕ повідомленням про неможливість надання висновку.

27.05.2019 провадження у справі поновлене, судове засідання призначене 25.06.2019 .

04.06.2019 надійшло клопотання ДП «Іванківський ДЛГ» про повторне надсилання матеріалів на експертизу до КНДІСЕ, яке задоволене ухвалою від 25.06.2019, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

02.09.2019 провадження поновлено, призначене судове засідання на 12.09.2019 для розгляду клопотань експерта, яке відкладене на 23.09.2019, 07.10.2019.

05.09.2019 надійшла заява відповідача, Іванківської РДА, про застосування позовної давності до позовних вимог.

Ухвалою суду від 07.10.2019 матеріали справи з ухвалою про призначення експертизи від 19.01.2019 черговий раз направлені до КНДІСЕ.

26.12.2019 до суду надійшла справа з відповідним висновком експерта.

10.01.2020 у справі поновлене провадження, судове засідання призначене на 10.03.2020, відкладене на 29.04.2020, на 04.06.2020, 13.07.2020.

10.03.2020 надійшла заява третьої особи, ОСОБА_6 про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) Великою Палатою Верховного Суду (щодо повноважень прокурора на подання позову).

13.07.2020 надійшла заява ТОВ «Оланта Ленд» про вступ у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, як власника спірних земельних ділянок з 18-19.02.2020, яка задоволена ухвалою суду від 13.07.2020. Судове засідання призначене на 17.09.2020.

05.08.2020 надійшло клопотання ТОВ «Оланта Ленд» про поновлення процесуального строку на подання письмових пояснень. Ухвалою від 11.08.2020 у задоволенні клопотання відмовлено. 26.08.2020 на зазначену ухвалу подана апеляційна скарга ТОВ «Оланта Ленд».

15.09.2020 надійшла заява ТОВ «Оланта Ленд» про застосування строку позовної давності.

28.09.2020 у справі відкрите апеляційне провадження, а ухвалою від 12.11.2020 апеляційне провадження закрите. Справа надійшла до Іванківського районного суду 04.12.2020.

У зв*язку із закінченням повноважень судді Тетервак Н.А. справа передана на розгляд судді Слободян Н.П. 04.12.2020, яка ухвалою від 09.12.2020 прийнята до провадження, підготовче судове засідання призначене на 09.02.2021, та неодноразово відкладалось з різних причин.

10.02.2021 надійшла клопотання третьої особи, ТОВ «Оланта Ленд», про залишення позовної заяви без розгляду ( т.4, а.с. 237-245).

02.03.2021 надійшло клопотання ДП «Іванківський лісгосп» про заміну первісного відповідача , Іванківської РДА, належним відповідачем : Вишгородською РДА ( т.5, а.с. 65), .

02.06.2021 надійшла заява керівника Вишгородської окружної прокуратури про свою участю у справі, як позивача у справі, після ліквідації Броварської місцевої прокуратури Київської області, яка, ухвалою від 13.07.2021 була задоволена.

13.07.2021 надійшла заява заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури про залучення правонаступника первісного відповідача, Іванківської РДА, Вишгородською РДА ( т.5, а.с. 140-141), яка, ухвалою від 13.07.2021 була задоволена.

05.08.2021 надійшла заява керівника Вишгородської окружної прокуратури про залучення співвідповідача (ТОВ «Оланта Ленд») та уточнення позовних вимог ( т.5, а.с. 163-166), яка 30.11.2021 задоволена.

У судовому засіданні представник третьої особи, ТОВ «Оланта Ленд», клопотання про залишення позовної заяви без розгляду підтримав. Свою позицію мотивував тим, що прокурор всупереч вимогам ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подав позов в інтересах державного підприємства (ДП «Іванківське лісове господарство») та Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, які не є органами, уповноваженими державою здійснювати функції захисту земельних відносин. А тому позовну заяву слід залишити без розгляду.

Прокурор у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення клопотання зазначив, що прокуратура мала всі підстави подавати відповідний позов з метою захисту інтересів держави, про що було зазначено у позові.

Представник ДП «Іванківського лісового господарства» позицію прокурора підтримала.

Інші учасники судового розгляду у судове засідання не з*явились.

Мотиви суду за результатами розгляду клопотання ТОВ «Оланта Ленд» про залишення без розгляду

Проаналізувавши заявлене клопотання про залишення позову без розгляду та його мотиви, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить на наступного висновку.

З позовної заяви вбачається, що керівник Броварської місцевої прокуратури Київської області, в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, державного підприємства «Іванківське лісове господарство» звернувся до Іванківської районної державної адміністрації Київської області, ( яка в подальшому була замінена на Вишгородську РДА) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Оланта Ленд» (в подальшому залучений до участі у справі, як власник спірних земельних ділянок), третя особа ОСОБА_6 , про визнання незаконним та скасування розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням Іванківської РДА Київської області № 1417 від 06.07.2010 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки за межами населених пунктів за рахунок земель запасу Горностайпільської сільської ради громадянам, в т.ч. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯК № 442450 на право власності на земельну ділянку площею 1,3819 га, кадастровим номером :03:011:0013; ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯИ № 442464 на право власності на земельну ділянку площею 1,4223 га, кадастровим номером :03:011:0027; ОСОБА_3 отримав державний акт серії ЯИ № 442465 на право власності на земельну ділянку площею 1,2680 га, кадастровим номером :03:011:0028; ОСОБА_4 отримав державний акт серії ЯИ № 442453 на право власності на земельну ділянку площею 1,3983 га, кадастровим номером :03:011:0016; ОСОБА_5 отримала державний акт серії ЯИ № 442456 на право власності на земельну ділянку площею 1,3912 га, кадастровим номером :03:011:0019.

Прокурор не погодився із зазначеним рішенням, стверджуючи, що земельні ділянки, які були передані у власність відповідачам, частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, які в силу положень ст.ст. 19, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України, відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення, використовується для ведення лісового господарства в порядку визначеному лісовим кодексом України та знаходиться у віданні Державного підприємства «Іванківське лісове господарство», яке будь-яких дозволів на вилучення даних земельних ділянок лісового фонду, зміну цільового призначення земель лісового фонду не надавало, втрати лісогосподарського виробництва при вилучені спірних земельних ділянок не відшкодовувались.

Конституцією України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; об`єктом права власності Українського народу.

Відповідно до статті 13 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами 1, 3, 4 статті 56 ЦПК України визначено, що у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункт 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. пункт 27 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14.10.2014 «Про прокуратуру» (далі - Закон), який набрав чинності 15.07.2015. Частина 1 цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Абзац 3 частини 3 цієї статті передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Таким чином, заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Положенням частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3 статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Цим висновком Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини 3 статті 23 Закону в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 провадження 12-20гс21).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду від 23.11.2021 №359/3373/16-ц (14-2цс21) зазначила, що позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ у частині таких вимог.

Позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Іванківське лісове господарство» з посиланням на їх бездіяльність щодо захисту інтересів держави, які полягають в забезпеченні реалізації принципів регулювання земельних та природоохоронних відносин.

З огляд на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі ДП «Іванківське лісове господарство», тому позовні вимоги в цій частині слід залишити без розгляду.

Щодо правових підстав для представництва прокурора інтересів держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, слід зазначити наступне.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у частинах 1, 3, 4, 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи, оскільки таке питання буде вирішуватись за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності.

Отже, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва, тому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ЦПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень підпункту 1 частини 2 статті 200 ЦПК України (залишення позову без розгляду).

Аналогічні висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження 12-194гс19).

З позову та доданих до них документів вбачається, що ДП «Іванківське лісове господарство» та Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства протягом березня-травня 2017 року надавало на запити прокурора інформацію щодо спірних земельних ділянок.

Отже, прокуратура з того часу була обізнана про можливе порушення земельного законодавства під час відведення земельних ділянок лісового фонду на території Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області.

Підставою на звернення до суду з позовом, прокуратурою надано листи від 15.06.2017 № 4736вих.17 та № 4738вих.17 про повідомлення ДП «Іванківське лісове господарство» та Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства про подання Броварською місцевою прокуратурою цивільного позову про визнання незаконним та скасування розпорядження Іванківської РДА, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Як зазначено вище позов подано прокурором наступного ж дня: 17.06.2017.

Однак, прокурором в обґрунтування власної процесуальної правомірності звернутись до суду в інтересах держави в особі відповідних органів, докази попереднього повідомлення даних органів про необхідність звернутись до суду за захистом інтересів держави, суду не представлені та матеріали даної судової справи даних доказів не містять, при цьому в інтересах ДП «Іванківське лісове господарство» прокурор представником у справі виступати не має повноважень.

Разом з тим, позов та додані до нього документи також доказів звернення Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства до суду з позовами для відновленого порушеного права держави в особі суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, прокурором не виконано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і не надано компетентному органу протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно звернутися до суду з позовом в інтересах держави, в свою чергу прокурор самостійно повідомив суб`єкта владних повноважень про подачу до суду даного позову, не надаючи йому можливості вирішити питання в порядку передбаченому нормами діючого законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року визначено, що якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Зазначена позиція узгоджується постановою Київського апеляційного суду від 22.09.2021р. (унікальний номер справи №366/1866/17, апеляційне провадження №22-ц/824/8527/2021).

Отже, судом достовірно встановлено, що прокурором не доведено підстав для представництва суб`єкта владних повноважень в суді, на підставі підпункту 1 частини 2 статті 200 ЦПК України, тому наявні підстави для залишення позову без розгляду.

Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 5 частини першої статті 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 Лісового кодексу України).

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України).

На підставі наведеного, керуючись ст. 200, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Оланда Ленд», третя особа ОСОБА_6 , про визнання незаконним та скасування розпорядження Іванківської районної державної адміністрації Київської області, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення її повного тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя Н.П. Слободян