Справа № 133/2011/20
Провадження № 22-ц/801/1266/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 рокуСправа № 133/2011/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 133/2011/20 за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Вівсяницький" про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення та скасування державної реєстрації,

за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Олійника Андрія Михайловича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Кучерук І. М.,

ПОСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Вівсяницький", в якому, з урахуванням зміну предмету позову (а.с.61-65), просить усунути їй перешкоди у користуванні земельними ділянками площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0157, площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0156, площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0155, площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0096, шляхом їх повернення та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вона є власником чотирьох земельних ділянок площею 3,7833 га з кадастровим номером :03:002:0157, площею 3,7833 га з кадастровим номером :03:002:0156, площею 3,7833 га з кадастровим номером :03:002:0155 та площею 3,7833 га з кадастровим номером :03:001:0096.

22.06.2020 позивачу стало відомо, що належні їй земельні ділянки передані в оренду до СВК "Вівсяницький". Проте жодних договорів оренди вона не підписувала. Усі документи на земельні ділянки знаходяться у її доньки ОСОБА_2 , а тому є припущення, що дані договори підписувалися останньою самостійно. Орендну плату за землі позивач також не отримувала. Крім того, зазначила, що з 2007 року вона хворіє на цереброваскулярне враження головного мозку, а тому не може здійснювати підпис документів із виведенням чітких літер, що також підтверджує той факт, що підписи на договорах оренди виконані іншою особою.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Вівсяницький" про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення та скасування державної реєстрації відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Олійник Андрій Михайлович просить рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 травня 2022 року скасувати і ухвалити нове про задоволення позову, вказуючи, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і за неповного з`ясування обставин справи, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що на підготовчому судовому засіданні представник відповідача під звукозапис вказав, що не заперечує той факт , що позивач не підписувала договори оренди. Тобто фактично визнав позов, а саме той факт що договори оренди земельних ділянок, які належать ОСОБА_1 є не укладеними.

До Вінницького апеляційного суду 18 липня 2022 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача СВК "Вівсяницький" - адвоката Рябчинського О.Ю. в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін .

01 серпня 2022 року від представника позивача адвоката Олійника А.М. на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли заперечення на відзив, в яких зазначено, що заперечення які зазначені у відзиві представника відповідача на апеляційну скаргу є такими, що не підлягають до врахування під час прийняття рішення Вінницький апеляційним судом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Олійник А.М. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити на підставі доводів викладених в апеляційній скарзі.

Представник СВК "Вівсяницький" в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.

15.08.2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника відповідача адвоката Рябчинського О.Ю. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі представника відповідача.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість проведення судового розгляду у відсутність осіб, які не з`явилися.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з огляду на таке.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить:

земельна ділянка площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0157, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради Козятинського району Вінницької області (а.с.18);

земельна ділянка площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0156, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради Козятинського району Вінницької області (а.с.14-15);

земельна ділянка площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0155, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради Козятинського району Вінницької області (а.с.11-13);

земельна ділянка площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0096, яка розташована на території Вівсяницької сільської ради Козятинського району Вінницької області (а.с.16-17).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що:

підставою для державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0157, є договір оренди землі б/н від 25.12.2013, а також додаткова угода б/н від 10.02.2017 про внесення змін та доповнень до даного договору, сторонами яких є СВК "Вівсяницький" як орендар та ОСОБА_1 як орендодавець, строк дії 10.02.2027 з правом пролонгації (зворот а.с.7, а.с.8);

підставою для державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0156 є договір оренди землі б/н від 06.12.2013, а також додаткова угода №13 від 11.01.2017 про внесення змін та доповнень до даного договору, сторонами яких є СВК "Вівсяницький" як орендар та ОСОБА_1 як орендодавець, строк дії 10.01.2032 з правом пролонгації (зворот а.с.8, а.с.9);

підставою для державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:002:0155 є договір оренди землі б/н від 06.12.2013, а також додаткова угода №14 від 11.01.2017, сторонами яких є СВК "Вівсяницький" як орендар та ОСОБА_1 як орендодавець, строк дії 10.01.2032 з правом пролонгації (а.с.9);

підставою для державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 3,7833 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:001:0096 є договір оренди землі б/н від 02.12.2013, а також додаткова угода №15 від 11.01.2017 про внесення змін та доповнень до даного договору, сторонами яких є СВК "Вівсяницький" як орендар та ОСОБА_1 як орендодавець, строк дії 10.01.2032 з правом пролонгації (зворот а.с.9, а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Згідно з ч.4 ст.124 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.ч. 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Підготовче судове засідання у справі неодноразово відкладалось за клопотанням сторін з метою врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди. Оскільки спір між сторонами не був врегульований шляхом укладання мирової угоди, позивач мав достатнього часу для подання відповідних доказів.

Виходячи з наведеного вище, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, а саме договорів оренди землі. Однак цього зроблено не було.

За змістом ч.1 ст.64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

За змістом ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, ненадання позивачем суду під час розгляду цивільної справи будь-яких належних та допустимих доказів того, що вказані вище договори оренди земельних ділянок позивачем не підписувались, а також і самих договорів, що є предметом позову, позбавляють суд можливості вирішити питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю позивачем. При цьому слід зазначити, що визнання головою правління відповідача того факту, що договори оренди земельних ділянок підписувалися від імені орендодавця її дочкою, не може бути безумовною підставою для задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів, які б вказували на відсутність законних підстав вчинення таких дій, зокрема в порядку представництва.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим, позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Олійника Андрія Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник