РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 565/404/21

Провадження № 22-ц/4815/808/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Мороз А.В.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники справи за зустрічним позовом:

позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 березня 2022 року (ухвалене у складі судді Бренчук Г.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 30 % річних та інфляційних втрат та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору купівлі продажу автомобіля, визнання недійсним договору позики та довіреності,-

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 107 137 грн. 30 коп., з яких 30 % річних за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2021 року у розмірі 86 107 грн. 50 коп. та інфляційних втрат за період з січня 2018 року по лютий 2021 року у розмірі 21 019 грн. 80 коп..

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 квітня 2014 року між ним та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, на підставі якого він передав відповідачам у позику грошову суму у розмірі 50 697 грн., а відповідачі зобов`язались повернути позивачу позичені грошові кошти у термін до 25 листопада 2014 року. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у справі № 565/53/15-ц скасовано рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2015 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 135 465 грн. боргу за договором позики (з яких 95 675 грн. - основний борг; 11 087 грн. 84 коп. 30% річних за період з 26 травня 2014 року по 06 січня 2015 року, 28 702 грн. 50 коп. штраф). Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 565/699/16-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 38 503 грн. 98 коп. 30% річних заборгованості за договором позики за період з 07 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року. Постановою Рівненського апеляційного суду від 29 січня 2019 року у справі № 565/637/18 рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2018 року у частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та судових витрат скасовано, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 79 447 грн. 56 коп. інфляційних втрат за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року. Враховуючи, що договірне зобов`язання відповідачами не виконано, він змушений звернутися до суду із вказаним позовом.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , якою просять суд: визнати укладеним між ними та ОСОБА_1 договір купівлі продажу автомобіля марки BMW, модель 520І, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за ціною 4300 доларів США, що на день укладення договору еквівалентно 50 697 грн.; визнати недійсним договір позики від 18 квітня 2014 року, підписаний між ними та ОСОБА_1 ; визнати недійсною довіреність від 18 квітня 2014 року, яка надана для них ОСОБА_1 ..

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначають, що посвідчуючи довіреність одночасно з укладанням договору позики від 18 квітня 2014 року сторони розуміли, що між ними усно укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Вони сплатили для ОСОБА_1 частину коштів за придбаний автомобіль в загальній сумі понад 2400 доларів США в період часу з травня 2014 року до серпня 2014 року та в подальшому повернули автомобіль для ОСОБА_1 в рахунок залишку несплаченого боргу за даний автомобіль, який він прийняв. У зв`язку з визнанням укладеним договору купівлі-продажу автомобіля, що підтверджується договором позики та довіреністю, сам договір позики від 18 квітня 2014 року та довіреність від 18 квітня 2014 року повинні бути визнані недійсними.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 березня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 30 % річних та інфляційних втрат задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 86 107 грн. 50 коп. 30 % річних за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2021 року, 21 019 грн. 80 коп. інфляційних втрати за період з січня 2018 року по лютий 2021 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання укладеним договору купівлі продажу автомобіля, визнання недійсним договору позики та довіреності відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачами не доведено факт виконання, на момент звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом, рішення апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у цивільній справі № 565/53/15-ц, яким визначено грошове зобов`язання відповідачів у національній грошовій одиниці гривня. У зв`язку з чим, місцевий суд дійшов висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог. При цьому, суд першої інстанції дійшов переконання про необґрунтованість зустрічного позову, адже позивачі не надали доказів відповідного оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ними та факту сплати коштів за автомобіль.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що рішення суд від 08.04.2016 року не є належним доказом розміру заборгованості за договором позики, яка мала місце за період з 01.03.2018 року по 28.02.2021 року. У зв`язку з чим, вважає помилковим висновок місцевого суду, що відповідачами не спростовано, що на момент звернення позивача із даним позовом рішення апеляційного суду Рівненської області від 08.04.2016 року є невиконаним, оскільки саме позивачем не доведено розмір боргу по договору за період з 01.03.2018 року по 28.02.2021 року. Також заперечує щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, оскільки індекс інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті гривня. Переконаний, що визначення у договорі позики грошового зобов`язання в еквіваленті до іноземної валюти, виключає стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції. Стосовно зустрічних позовних вимог зазначає, що фактично між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу автомобіля, який підтверджений нотаріально посвідченою довіреністю від 18.04.2014 року та договором позики від 18.04.2014 року. Фактично між сторонами не виникло позикових зобов`язань, оскільки саме зобов`язання щодо здійснення оплати за придбаний автомобіль із розстроченням платежу, які відображені у договорі позики, є умовами усної домовленості сторін. Посвідчуючи довіреність від 18.04.2021 року одночасно з укладанням договору позики від 18.04.2021 року, сторони розуміли, що між ними усно укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Отже, фактично сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля, у зв`язку з чим позивачі за зустрічним позовом і звернулися до суду із вимогою про визнання укладеним договору купівлі продажу автомобіля. Таким чином, у разі визнання укладеним договору купівлі-продажу автомобіля сам договір позики від 18.04.2014 року та довіреність від 18.04.2014 року повинні бути визнані недійсними.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 квітня 2014 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (позичальники) було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав позичальникам у власність грошову суму у розмірі 50 697 грн. 00 коп., що еквівалентно 4300 доларам США, яку позичальники зобов`язались повертати рівними частинами щомісяця у розмірі по 7 242 грн. 43 коп., що еквівалентно 614,29 доларів США, у період з 25 травня 2014 року по 25 жовтня 2014 року, та у розмірі 7 242 грн. 42 коп., що еквівалентно 614,26 доларів США до 25 листопада 2014 року.

Згідно з розпискою, підписаною ОСОБА_2 та ОСОБА_3 18 квітня 2014 року ними отримано від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 50 697 грн. 00 коп., що еквівалентно 4300 доларам США на день укладення договору на його підставі та згідно з його умовами.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у справі № 565/53/15-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 135 465 грн. 00 коп. боргу за договором позики. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про оспорювання договору позики та визнання його удаваним відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року за результатами касаційного перегляду вищезазначеної цивільної справи, рішення апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року залишено без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у цивільній справі № 565/53/15-ц встановлено наступні обставини: укладення ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 18 квітня 2014 року договору позики грошових коштів; невиконання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 своїх зобов`язань за цим договором позики; наявність у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 станом на 17 березня 2015 року заборгованості за цим договором позики в сумі 135 465 грн. 00 коп., у тому числі основного боргу в сумі 95 675 00 грн. 00 коп., відсотків в сумі 11 087 грн. 84 коп., штрафу в сумі 28 702 грн. 50 коп.

На підставі ст.82 ЦПК України вищевказані обставини є такими, що не підлягають доказуванню.

Таким чином, доведеними є обставини про укладення 18 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 договору позики грошових коштів у сумі 50 697 грн. 00 коп., та отримання відповідачами цих коштів від позивача.

Рішенням Кузнецовського мського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 565/699/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 38 503 грн. 98 коп. 30 % річних за період з 07 січня 2015 року по 10 травня 2016 року. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики фіктивним - відмовлено.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року у справі № 565/699/16-ц залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2020 року рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Рівненської області від 15 лютого 2018 року у справі № 565/699/16-ц залишено без змін.

За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2.1.4 договору позики передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення суми позики позичальники зобов`язані додатково сплачувати позикодавцю 30% річних від суми неповернутої позики.

Тобто, сторонами у договорі встановлений інший розмір процентів, ніж у ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, - 30% річних від суми неповернутої позики.

З матеріалів справи вбачається, що 30 % річних за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2021 року складає 86 107 грн. 50 коп., а розмір інфляційних втрат, понесених первісним позивачем за період з січня 2018 року по лютий 2021 року складає 21 019 грн. 80 коп..

Проведені місцевим судом розрахунки є вірним та такими, що не враховують періоди, за які не було раніше присуджено вказані види платежів, тому позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими.

При цьому, апеляційний суд враховує, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року борг за договором позики стягнуто у грошовій одиниці гривня, без визначення еквіваленту в іноземній валюті.

Крім того, зміст договору позики не свідчить, що грошове зобов`язання визначене ним лише в іноземній валюті, адже договором встановлено зобов`язання в гривні із зазначенням еквіваленту іноземної валюти.

Відповідачами не спростовано, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом рішення апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у цивільній справі № 565/53/15-ц не виконано.

Відповідні доказів про його виконання в матеріалах справи відсутні.

При цьому, у даному спорі, тягар доведення виконання зобов`язання лежить на боржнику, який не спростував заявленої до стягнення заборгованості, а тому позивач вправі вимагати стягнення заборгованості із врахуванням інфляційних втрат, що передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України.

За зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначають, що договірні зобов`язання щодо передачі автомобіля та сплати грошових коштів у сукупному розмірі 50 697 грн. 00 коп., що на день укладення договору еквівалентно 4300 доларів США, до 25 листопада 2014 року, тобто до дати закінчення строку дії довіреності від 18 квітня 2014 року, в дійсності виникли не із договору позики та не із договору доручення (на підставі довіреності), а із вчиненого сторонами договору купівлі-продажу автомобіля марки BMW, модель 520І, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Стверджуються, що фактично між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, який підтверджується двома документами: нотаріально посвідченою довіреністю від 18 квітня 2014 року та договором позики від 18 квітня 2014 року.

Вважають, що між сторонами не виникло позикових зобов`язань, оскільки саме зобов`язання щодо здійснення оплати за придбаний автомобіль із розстроченням платежу, які відображені у договорі позики, є умовами усної домовленості сторін. Посвідчуючи довіреність від 18 квітня 2014 року одночасно з укладанням договору позики від 18 квітня 2014 року, сторони розуміли, що між ними усно укладено договір купівлі-продажу автомобіля.

Стверджують, що у зв`язку з визнанням укладеним договору купівлі-продажу автомобіля, що підтверджується договором позики та довіреністю, сам договір позики від 18 квітня 2014 року та довіреність від 18 квітня 2014 повинні бути визнані недійсними.

Згідно з копією довіреності від 18 квітня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ганич Н.І., яка зареєстрована в реєстрі за № 137 (бланк ВТТ 874412) ОСОБА_1 , розуміючи значення своїх дій та правові наслідки цього документу, діючи на підставі попередньої домовленості з повіреним, уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожен з яких діє самостійно та незалежно один від одного, представляти його інтереси з питань експлуатації, а також на період дії цієї довіреності керувати цим автомобілем на території України та за її межами (після отримання відповідного дозволу в органах ДАІ), на підставі відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого у встановленому порядку органами ДАІ, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 13 жовтня 2007 року Львівським відділом реєстраційно-екземенаційної роботи ДАІ, автомобілем, марки BMW, модель 5201, рік випуску 1999, колір синій, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Вказана довіреність від 18 квітня 2014 року видана в м. Львів без права передоручення строком дії до 25 листопада 2014 року та зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей 18 квітня 2014 року за № 40909725, що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 26666276, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ганич Н. І. 18 квітня 2014 року.

Разом з цим, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку, що видача довіреності, фактично лише на керування автомобілем, без належного укладення договору купівлі-продажу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Наявність даного документу не спростовує факту укладення між сторонами 18 квітня 2014 року письмового договору позики та одержання у позику за цим договором грошових коштів відповідно до розписки від 18 квітня 2014 року.

У рішенні апеляційного суду Рівненської області від 08 квітня 2016 року у цивільній справі № 565/53/15-ц зазначено, що в установленому законом порядку договір купівлі-продажу автомобіля між його власником ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладався.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Натомість, позивачі за зустрічним позовом не надали доказів відповідного оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ними та факту сплати коштів за автомобіль.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачами за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами у справі договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду та ґрунтуються на власному тлумаченні норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 28 жовтня 2022 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.