Справа № 143/1279/21
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
27.10.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Левченко М.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Погребище Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації, -
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації.
Позов мотивовано тим, що позивач являється власником житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
За вказаною адресою також зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється колишньою дружиною його сина ОСОБА_3 , шлюб між якими було розірвано 05.07.2010 року.
У шлюбі син позивача з відповідачкою проживали в іншому будинку в м. Погребище без реєстрації.
Відповідачка за вказаною адресою не проживає з 2009 року.
Відповідачка ніколи не сплачувала та не сплачує комунальних платежів за місцем реєстрації, не приймає участі в утриманні житла, особистих речей в будинку на зберігає.
Перешкод у користуванні житловим приміщенням позивач відповідачці не чинив. Де вона проживає на даний час йому не відомо.
Узгодити питання щодо зняття з реєстраційного обліку з відповідачкою не має можливості, так як остання не проживає за місцем реєстрації.
Оскільки за вище вказаною адресою відповідачка не проживає, виникають проблеми з оформленням субсидії, чим об`єктивно порушуються права позивача, а тому він змушений звернутися до суду за їхнім захистом.
Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 15.12.2021 року, просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 , та підлягає зняттю з реєстрації.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву, в якій просить судовий розгляд проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 109).
Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.
Ухвалою суду від 27.10.2022 року постановлено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, визначившись із суттю та характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.
Так, позивачеві ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, видане на підставі рішення виконкому Погребищенської міської Ради № 4 від 27.01.1999 року (а.с. 19).
Відповідачка ОСОБА_2 є колишньою дружиною сина позивача, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 7), зареєстрована у вище вказаному будинку з 20.07.2002 року, що підтверджується копією домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 .
Однак, відповідачка з 2010 року не проживає за місцем реєстрації, місце її проживання не відоме, що підтверджується актом про фактичне місце проживання № 107 від 06.10.2021 року (а.с. 8, 107).
У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частинами першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Позивач, посилаючись на правовий механізм ст. 405 ЦК України, просить ухвалити рішення суду про позбавлення відповідачки права користування житловим приміщенням вказаного будинку, оскільки подальша її реєстрація у належному позивачеві будинку істотно порушує його права як власника.
Суд виходить з того, що відповідно до частини першої ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до положення ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).
Верховний Суд України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц, зауважив, що право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку; право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України.
За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь - яких порушень його прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідачка фактично не проживає у спірному житловому приміщенні більше одного року.
Порушене право власника має бути захищено шляхом усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні належним йому житловим будинком шляхом позбавлення відповідачки права користування цим житловим приміщенням.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Разом із тим, суд відзначає, що при визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком відповідного судового рішення є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.
Так, відповідно до підпункту 2 п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 року №265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З огляду на викладене позовна вимога про визнання відповідачки такою, що підлягає зняттю з реєстрації не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Ураховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, то із відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст. 2-5, 7, 10, 12, 13, 76, 89, 130, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-283, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.
Сторони по справі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 03.11.2022 року.
Суддя