ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року

м. Валки

справа № 644/959/21

провадження № 22-ц/818/2031/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку ст. 369ЦПК України в м. Валки Харківської області цивільну справу за апеляційною Семененка Дениса Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ухваленого 29 квітня 2021 року у складі судді Клименка А.М.

УСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н у розмірі 47200,14 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 20 грудня 2010 року сторони уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді відкритого кредитного рахунку та встановлення початкового кредитного ліміту і зобов`язався повертати його щомісячно, частинами, а також сплачувати відсотки за користуванням кредитом ( надалі Договір кредиту).

Соїх зобов`язань за Договором кредиту відповідач не виконує, в зв`язку з чим станом 14 січня 2021 року у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 47200 грн. 14 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 37952 грн. 04 коп та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9248 грн. 10 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н станом на 14 січня 2021 року у вигляді тіла кредиту в розмірі 37952 грн. 04 коп. та судові витрати у сумі 2270 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Семененко Д.В. , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розподілити судові витрати.

Зазначає, що суд неповно встановив обставини у справі, висновки суду не відповідають встановленим у справі обставинам. А саме відповідач сумлінно виконував умови Договору кредиту починаючи з 2010 року до кінця листопада 2018 року. Грошові кошти у розмірі 32 тисячі грн він у кредит не отримував. 23 листопада 2018 року без його відома та відповідного розпорядження, невідомими особами було збільшено кредитний ліміт до 35 100.00 грн, а 26 листопада 2018 підключено послугу «Миттєва розстрочка» в результаті чого з його карткового рахунку було списано вищезазначені грошові кошти. 26 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до служби безпеки Банку з метою з`ясувати що сталось з його картою, яким чином був підвищений кредитний ліміт на його рахунку та в який спосіб підтверджено надання згоди власника рахунку на такі дії, а також коло осіб які до цього причетні. Проте відповідної відповіді не отримав.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

10 січня 2022 року Семененко Д.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 подано клопотання про витребування доказів, а саме витребування у Банку інформації про те які транзакції проводилися по картковому рахунку відповідача в період з 22.11.2018 по 01.12.2018, докази підтвердження способів транзакції у цей період; чи відбувалась якась незвична активність по картці, чи вживалися Банком дії щодо небувалої активності по картці, данні щодо блокування чи розблокування карткового рахунку у зазначений вище період, надати інформацію щодо звернень ОСОБА_1 та інформацію про зміну тарифів.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення клопотання оскільки в матеріалах справи наявно достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги та вирішення спору по суті.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, тому кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 37952 грн. 04 коп. Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 грудня 2010 року на підставі анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 20 грудня 2010 року ОСОБА_1 , було відкрито кредитний рахунок з встановленим кредитним лімітом.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 грудня 2010 року, станом на 14 січня 2021 року виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 37952 грн. 04 коп.

ОСОБА_1 заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилався на те, що кредитні кошти з його картки були списані шахрайським шляхом без його згоди. За захистом свого права від звернувся до відділку поліції із відповідною заявою про вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Крім того, зазначає, що звертався до банку для блокування картки виданої на його ім`я та повідомляв про незаконне списання коштів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Положення № 705 про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до частин 7, 8, 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13.05.2015 року в справі № 6-71цс15.

Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018 року у справі №699/16-ц (провадження №61-16504св18) та від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) зроблено висновок, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція була висловлена в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 та в постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у справі №489/1649/17.

З Довідки о/у ВКП Індустріального ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Котенко А.В. від 15.12.2018 року убачається, що в журналі ЖЄО №29544 від 26.11.2018 зареєстровано звернення ОСОБА_1 про вчинення неправомірних дій з боку невідомої особи. Під час перевірки було встановлено, що 22.11.2018 року гр. ОСОБА_1 на мобільний телефон ( НОМЕР_1 ) надійшов дзвінок з номера ( НОМЕР_2 ) та чоловік повідомив, що помилково вказав номер телефона гр.. ОСОБА_1 та прохає повідомити чотири цифри з СМС-повідомлення для налаштування програми «Мій водафон». Затурбувавшись тим, що номер телефона гр. ОСОБА_1 прикріплений до банківської картки Приват-банк гр. ОСОБА_1 заблокував банківську карту Приват-банк. 23.11.2018 року у відділенні Приват-банк по вул. Миру, 20 гр. ОСОБА_1 перевипустив банківську карту, але скористатися карткою у відділенні не зміг. 26.11.2018 знову звернувшись до віддалення Приват-банку гр.. ОСОБА_1 було перевипущено банківську картку знову. Перевіривши у терміналі залишок на рахунку, гр. ОСОБА_1 виявив відсутність грошових кошті у сумі 32000 грн (а.с.121).

Як убачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст, 190 КК України внесено до ЄДРСР (а.с.120).

З вище викладеного убачається, що ОСОБА_1 самостійно повідомив невідомій особі 4 цифри які надійшли на його мобільний номер, внаслідок чого невідома особа скористалась доступом до коштів відповідача та здійснила списання. Тому судова колегія вважає, що відстави для звільнення відповідача від цивільно - правової відповідальності за Договором кредиту відсутні.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів які б свідчили про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, не законному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції суду не надано.

Також судова колегія зауважує, що відповідач за захистом свого порушеного права у судовому порядку не звертався.

Аналогічна правова позиція сформульована Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 711/11121/18; провадження № 61-12703св20.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Семененка Дениса Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук