Справа № 201/1051/22
Провадження № 2/201/1614/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря Алпенідзе К.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Фонду державного майна України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.11.2021р. та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

02.02.2022р. Фонд державного майна України звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.11.2021р. та визнання права власності (а.с.№4-10).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 22.02.2022р. позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до розгляду в загальному позовному провадженні (а.с.№36).

Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України було проведено 30.05.2022р. (а.с.№69).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_2 набув права власності на житлове приміщення № 508 гуртожитку літ. А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 26.11.2021р., укладеним з представником за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_4 , за реєстровим № 1964, посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вищевказану кімнату було накладено обтяження (номер запису про обтяження 21588488, дата і час реєстрації 26.07.2017р. 17:50:02). Підставою для державної реєстрації обтяження була ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2017р. у справі № 201/6217/17 (провадження № 2-з/201/201/2017). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2020р. у справі № 201/6217/17 позов Дніпровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ТОВ «КП-Комфорт» (третя особа ТОВ «ДП Комфорт», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСББ «Перемога 46», приватний нотаріус ДМНО Зайченко І.А.) про витребування майна задоволено та витребувано на користь держави в особі Фонду державного майна України з володіння ОСОБА_1 житлове приміщення № 508 гуртожитку літ. А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Задля реєстрації права власності представником позивача було подано документи, однак державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки заявником не додано документів, що підтверджують право власності держави. Оскільки належність спірного об`єкту нерухомості до державної власності підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2020р. у справі № 201/6217/17, а представником ОСОБА_1 безпідставно відчужено, а ОСОБА_2 незаконно набуто право власності на об`єкт, представник позивача просила визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 26.11.2021р. за № 1964 між представником за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М., а також визнати право власності за державою в особі Фонду державного майна України на житлове приміщення № 508 гуртожитку літ. А - 12, загальною площею 49,3кв.м., яке складається з: 1 - житлова, площею 13,6кв. м.; 2 житлова, площею 19,7кв.м.; 3 - санвузол, площею 3,9кв. м.; 4 - житлова, площею 11,4кв. м.; 5 - балкон, площею 0,7кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати, які були понесені при подачі позову.

В наданій суду 29.06.2022р. заяві представник позивача Іванченко І.С. (діє на підставі довіреності від 28.01.2022р. № 88 - а.с.№65) просила розглянути справу без її участі у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці (а.с.№ 83).

Відповідачка ОСОБА_1 в підготовчі засідання та судове засідання не з`явилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, за адресою реєстрації, наданою адресно-довідковим підрозділом (а.с.№33). Втім, до суду повернувся конверт з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.№5) та наявна інформація з пошукової системи сайту «Укрпошта» про невручення судової повістки (а.с.№81, 82).

Крім того, про дату та час слухання справи відповідачка була повідомлена шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с.№ 40, 55, 79).

Відповідач ОСОБА_2 в підготовчі та судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений згідно положень ч. 10 ст. 187 ЦПК України (а.с.№39,56,77), оскільки за даними адресно-довідкового підрозділу та ДАПДП ДМР відомості про його реєстрацію у м. Дніпрі та Дніпропетровській області відсутні (а.с.№35, 51).

Крім того, про дату та час слухання справи був повідомлений шляхом надіслання судових повісток за останнім відомим місцем проживання і до суду повернувся конверт з позначкою «адресат відсутній за зазначеною адресою» та поштове повідомлення (а.с.№53, 74).

Третя особа - ОСОБА_3 в наданій суду 19.07.2022р. заяві позовні вимоги вважала обґрунтованими та просила їх задовольнити, а також розглянути справу за її відсутності (а.с.№85).

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. в підготовчі та судове засідання не з`явилася, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази, про причини неявки суд не сповістила (а.с.№62, 75, 76, 80).

Підстав для ухвалення по справі заочного рішення суду немає, оскільки відсутня сукупність умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, а саме представник позивача не дала згоду на ухвалення по справі заочного рішення суду.

Відповідно до положень ст. 233, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши надані докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

За даними автоматизованої системи документообігу суду в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 27.04.2017р. перебувала цивільна справа № 201/6217/17 за позовом керівника Дніпровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «КП-Комфорт» (треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю ДП «Комфорт», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 46», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна) про витребування майна.

Ухвалою від 24.07.2017р. було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлове приміщення № 508, що розташоване у гуртожитку літ. А-12 по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2017р. та накладенням заборони на вчинення будь-яких дій щодо переходу або припинення права власності на житлове приміщення № НОМЕР_1 , що розташоване у гуртожитку літ. А-12 по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2017р.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2020р. позовні вимоги керівника Дніпровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Фонду державного майна України були задоволені та витребувано на користь держави в особі Фонду Державного майна України з володіння ОСОБА_1 житлове приміщення № 508 гуртожитку літ. А-12, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_5 24.07.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1008, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 (а.с.№11-16).

Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 07.08.2020р.

Отже, в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені цим рішенням не підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи № 201/1051/22.

Даним рішенням встановлено, що житлове приміщення № 508 в гуртожитку А-12, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 вибуло з володіння власника держави поза його волею.

26.11.2021р. між ОСОБА_4 , який діяв на підставі дублікату довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М. від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , був укладений договір купівлі-продажу житлового приміщення, предметом якого було житлове приміщення № 508 в гуртожитку А-12, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хоміч О.М., зареєстрований в реєстрі за № 1964 (а.с.№17-18).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.11.2021р. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на приміщення № 508 в гуртожитку літ. А-12, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.№19).

В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.08.2021р. наявні відомості про державну реєстрацію обтяжень від 26.07.2017р. на підставі ухвали суду від 24.07.2017р. по справі № 201/6217/17 (а.с.№ 20 зворотна сторона).

З метою реєстрації права власності на вищезазначене приміщення гуртожитку, представник Фонду подав документи до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області і державним реєстратором було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.05.2021р. № 58389068, оскільки заявником не подано документів, що підтверджують право власності держави - технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкту.

Наказом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 20.08.2021р. № 898/7 було відмовлено у задоволенні скарги Фонду на рішення державного реєстратора (а.с.№23-27).

Частиною 3 ст. 215 ЦК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи вбачається, що держава, інтереси якої в даній справі представляє Фонд державного майна України, є власником спірного приміщення гуртожитку літ. А-12, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 12.03.2018р. у справі № 910/22319/16 з посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України від 09.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Таким чином, Фонд державного майна України, як власник майна, у розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України є заінтересованою особою, має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину, є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, зміст укладеного 26.11.2021р. договору купівлі-продажу між ОСОБА_4 , як представником ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , предметом якого було приміщення № 508 в гуртожитку літ А-12, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , суперечить інтересам держави, оскільки як встановлено рішення суду у цивільній справі № 201/6212/17 ОСОБА_1 розпорядилася майном, яке не було її власністю, а є власністю держави та вибуло з володіння держави без її волі.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 26.11.2021р. за № 1964 між представником за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч Оксаною Михайлівною, підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ФДМ України про визнання права власності, то в цій частині позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Крім того, в п. 26 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», судам роз`яснено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Приписами ст. 326 ЦК України встановлено, що у державній власності є майно, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки державного майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Фонд державного майна України», до основних завдань Фонду державного майна України належать, зокрема, повернення у державну власність державного майна, що було відчужене або вибуло з державної власності з порушенням законодавства.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014р. у справі № 6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Аналогічний висновок був зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019р. у справі № 911/3681/17, де зазначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Таким чином, оскільки спірне майно в гуртожитку літ. А-12, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вибуло з володіння поза волею власника - держави, належним способом захисту в даному випадку буде пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 (ст.ст. 387, 388 ЦК України), а не повторне визнання за позивачем права власності на майно, яке залишилось у власності держави.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності, судом також враховано, що підставою для зупинення державним реєстратором реєстрації права власності на житлове приміщення було неподання позивачем документів, що підтверджують право власності держави - технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкту.

Позовна заява не містить посилань, чому для державної реєстрації права власності не були надані державному реєстратору необхідні документи, а також не містить обґрунтування необхідності захисту порушеного права саме шляхом визнання за позивачем права власності на спірне житлове приміщення.

Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги Фонду державного майна України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.11.2021р. та визнання права власності, а саме визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 26.11.2021р. за № 1964 між представником за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч Оксаною Михайлівною.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про визнання права власності слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне розподілити їх наступним чином.

При подачі позовної заяви позивачем сплачений судовий збір за двома вимогами в загальному розмірі 4 962грн., тобто по 2 481грн. за кожною вимогою майнового характеру.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ФДМУ судовий збір у розмірі 1 240грн. 50коп. з кожного (2 481грн. : 2 = 1 240грн. 50коп.).

В іншій частині, сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2 481грн., стягненню з відповідачів не підлягає, у зв`язку з відмовою в задоволенні цієї частини позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 317, 321, 326, 330, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про Фонд державного майна України», постановою Пленуму Верховного Суду України від 09.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17.12.2014р. у справі № 6-140цс14, постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019р. у справі № 911/3681/17 , ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч. 4 ст. 82, ст.ст. 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фонду державного майна України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.11.2021р. та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового приміщення № 508 в гуртожитку А-12, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 26.11.2021р. між представником за довіреністю ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч Оксаною Михайлівною, реєстровий номер № 1964.

В задоволенні позову Фонду державного майна України в частині позовних вимог про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) і ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Фонду державного майна України (ЄДРПОУ - 00032945) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 240грн. 50коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.