Провадження № 2/522/4382/22
УХВАЛА

10 серпня 2022 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на автомобіль марки HONDA ACCORD, 2019 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрація права власності, похідних від права власності речових прав та обтяжень, відкриття розділу в державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав перереєстрація об`єкта нерухомості) з машиномісцем № 20 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що вона звернулася до суду із позовною заявою про поділ майна подружжя, в якому просить припинити її право власності на Ѕ частку автомобіля HONDA ACCORD, 2019 року випуску, державний номер НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля HONDA ACCORD, 2019 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в розмірі 425 500 грн. та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку машиномісця № НОМЕР_2 за адресою: м. Одеса, бульвар Французький, 26, корпус 2. Вказує, що для виконання можливого рішення суду про стягнення компенсації необхідно накласти арешт на спірний автомобіль, з метою запобігти переоформлення права власності відповідачем без відповідної компенсації.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи у межах вирішення зазначеної заяви позивача, судом встановлено наступне.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, № 9 визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Умовою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Однак, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник посилається на те, що накладення арешту на спірний автомобіль дозволить виконати можливе рішення суду про задоволення вимог позивача про стягнення на її користь компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля та запобігти переоформленню права власності відповідачем без відповідної компенсації, при цьому заява про забезпечення позову не містить обґрунтування та доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову, заявлених позивачем, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Подана заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на автомобіль не містить обґрунтувань та доказів про існування обставин, які унеможливлять виконання можливого рішення суду про задоволення вимог позивача про стягнення на її користь компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля у разі невжиття вказаного у заяві виду забезпечення позову, зокрема, заява не містить обґрунтування ризиків та доказів, які б могли свідчити про намір відповідача відчужити спірне майно.

Саме по собі посилання на те, що накладення арешту на автомобіль дозволить виконати можливе рішення суду про задоволення вимог позивача про стягнення на її користь компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Щодо вимог заяви в частині необхідності забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрація права власності, похідних від права власності речових прав та обтяжень, відкриття розділу в державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав перереєстрація об`єкта нерухомості) з машиномісцем № 20 за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає, що заява в цій частині не містить жодних обґрунтувань.

Крім того, заявник посилається на те, що спірне майно було придбано сторонами у шлюбі, автомобіль зареєстрований за відповідачем, проте, позивач не зазначає, на чиє ім`я зареєстроване спірне нерухоме майно та будь-яких доказів у підтвердження належності всього спірного майна відповідачу не надає.

Отже, вирішення питання щодо забезпечення позову без встановлення особи, якій воно належить, може призвести до порушення прав інших осіб.

Разом з тим, подане позивачем разом з позовною заявою клопотання про витребування судом у порядку ст. 84 ЦПК України відомостей щодо права власності відповідача на спірне майно підлягає розгляду судом після вирішення питання про відкриття провадження у справі в порядку, встановленому цим Кодексом, тоді як заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження, що передбачено ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Таким чином на день розгляду заяви про забезпечення позову у суду відсутні відомості щодо власника спірного майна.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що шлюб між сторонами не розірвано.

Відповідно до частин 1, 3 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім`я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена.

З урахуванням цього, відповідач не може без згоди позивача відчужити нерухоме майно - машиномісце № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , яке є предметом спору.

Такий висновок повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 19 жовтня 2020 року у справі № 344/8639/20 (провадження № 61-14252ск20) в аналогічних правовідносинах.

З урахуванням наведеного, правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову на підставі поданої заяви про забезпечення позову відсутні, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Т. Ю. Федчишена