Справа №701/357/22
Номер провадження2/701/184/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - В.Л. Маренюка

за участю секретаря - Г.І. Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності.

На підставу своїх вимог спирається на те, що з 27 березня 2018 року позивачка перебувала в шлюбі з відповідачем, шлюб зареєстровано Маньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що 27.03.2018 року складено відповідний актовий запис № 14.

Від шлюбу з відповідачем у них є спільний син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає зі позивачем і перебуває на її утриманні.

Згідно Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 09.03.2022 року у цивільній справі №701/123/22 шлюб з відповідачем розірвано, визначено місце проживання їхнього спільного з відповідачем сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Майновий спір при розірванні шлюбу не вирішувався. Рішення суду вступило в законну силу 11.04.2022 року.

За час перебування у шлюбі, у якому сторони перебували з 27 березня 2018 року, спільно з відповідачем нами було нажито та набуто майно. Зокрема, в період перебування у шлюбі, згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку, було придбано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 . Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 14 квітня 2021 року, було придбано земельну ділянку площею 0,1983га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1 . А також, згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 26 січня 2019 року, було придбано земельну ділянку площею 0,15га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місцезнаходження якої: АДРЕСА_2 .

Після того, як шлюб між сторонами почав розпадатись, вони не досягли домовленостей щодо поділу спільного нерухомого майна, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивачка до суду не з`явилась, однак надалв суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутності, та визнати за нею право власності на Ѕ частину всього спільно нажитого майна, а семе житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та двої земельних ділянок.

Відповідач, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті «Судова влада України», в судове засідання неодноразово не зявився, причини неявки визнані поважними суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, як і не надходило заяв чи клопотань про заперечення на розгляд справи у його відсутності чи заперечення щодо задоволення позовних вимог, що дає суду всі підстави для розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у відсутності відповідача. Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що з 27 березня 2018 року позивачка перебувала в шлюбі з відповідачем, шлюб зареєстровано Маньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що 27.03.2018 року складено відповідний актовий запис № 14.

Від шлюбу з відповідачем у сторін є спільний син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає зі позивачкою і перебуває на її утриманні. Згідно Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 09.03.2022 року у цивільній справі №701/123/22 шлюб з відповідачем розірвано, визначено місце проживання їхнього спільного з відповідачем сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Майновий спір при розірванні шлюбу не вирішувався. Рішення суду вступило в законну силу 11.04.2022 року.

За час перебування у шлюбі, у якому сторони перебували з 27 березня 2018 року, спільно з відповідачем нами було набуто майно, а саме, згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку, було придбано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований в АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу, укладений 14 квітня 2021 року, посвідчено 14.04.2021 року приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 625. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 252712676 від 14.04.2021 року. Титульним власником майна зареєстрований відповідач, що підтверджується даними вищевказаного Договору купівлі-продажу та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно даних Договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 квітня 2021 року підтверджується, що дане майно набуто в період перебування сторін в спільному шлюбі, зокрема згідно п. 4.7 договору зазначено, що придбання нерухомого майна за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини покупця ОСОБА_1 , викладеною в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., 14 квітня 2021 року зареєстрованою в реєстрі за № 624, що призначена для зберігання у справах нотаріуса.

Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 14 квітня 2021 року, було придбано земельну ділянку площею 0,1983га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1 . Вказаний Договір купівлі-продажу посвідчено 14.04.2021 року приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 626.

Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 252713490 від 14.04.2021 року. Титульним власником майна зареєстрований відповідач, що підтверджується даними вищевказаного Договору купівлі-продажу та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно даних Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 квітня 2021 року підтверджується, що дане майно набуто в період їхнього шлюбу, зокрема згідно п.4.6 договору зазначено, що придбання нерухомого майна за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини покупця ОСОБА_1 , викладеною в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., 14 квітня 2021 року зареєстрованою в реєстрі за № 624, що призначена для зберігання у справах нотаріуса.

Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 26 січня 2019 року, було придбано земельну ділянку площею 0,15га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місцезнаходження якої: АДРЕСА_2 . Вказаний Договір купівлі-продажу посвідчено 26.01.2019 року приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 111. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 154023235 від 26.01.2019 року. Титульним власником майна зареєстрований відповідач, що підтверджується даними вищевказаного Договору купівлі-продажу та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно даних Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 січня 2019 року підтверджується, що дане майно набуто в період їхнього шлюбу, зокрема згідно п. 4.5 договору зазначено, що придбання нерухомого майна за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини покупця ОСОБА_1 , викладеною в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., 26 січня 2019 року зареєстрованою в реєстрі за № 110, що призначена для зберігання у справах нотаріуса.

Після розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто домовленостей щодо поділу спільного нерухомого майна.

Згідно з правовою позицією, викладеною у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя визначено, що початок строку позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Майно нажито та набуто в період шлюбу з відповідачем, коли вони проживали однією сім`єю, мали спільний сімейний бюджет, спільно працювали та спільною працею і спільними коштами набули майно, спільні кошти вони витрачали на спільні потреби, в тому числі як на утримання сім`ї, так і на набуття майна.

Позивач, як інший з членів подружжя, вважається співвласницею майна житлового будинку і надвірних споруд, і має право на поділ майна відповідно до закону, оскільки пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Згідно із ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

За ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

За ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За абз. 2 ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 386 ЦКУ Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ч. 2, ч.3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

На підставі викладеного, вважаю, що при поділі даного майна мають бути враховані інтереси спільного сина з метою забезпечення його житлових прав.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, відповідно до законодавчих норм, позивач має право на захист права власності шляхом поділу спільно набутого майна.

П.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За таких обставин, оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ спільного майна та/або виділ у натурі частки із спільного майна, що призвело до неможливості вчинити укладення відповідного правочину в порядку передбаченому статей 364, 367 ЦК України, Позивач має право на звернення до суду за захистом свого права, шляхом поділу спільно нажитого майна, тому позовні вимоги позивачки є обгрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 141, 200, 263, 265 ЦПК України, ст. 18, 57, 59, 60, 61, 68, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. 317,319,321,368,369,370,372,386 ЦК,суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_3 , право власності на :

-Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 ,

-Ѕ частку земельної ділянки під кадастровим номером :01:002:0202 загальною площею 0,1983га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місцезнаходження якої: АДРЕСА_1 ,

-Ѕ частку земельної ділянки під кадастровим номером :01:002:0831 загальною площею 0,15га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, місцезнаходження якої: АДРЕСА_3 .

Решту частину майна залишити у власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Маньківський районний суд Черкаської області впродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя В.Л. Маренюк