РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 556/1338/21

Провадження № 22-ц/4815/748/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство "Українська залізниця",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 січня 2022 року (ухвалене у складі судді Іванків О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.03.2018 року близько 18 год. 30 хв. на залізничному перегоні "Бердичів-Михайленки", на відстані 39 м., по непарній колії від зупиночної платформи "Мирославка", електропотяг №2251, під керуванням машиніста ОСОБА_2 , здійснив наїзд на її сина ОСОБА_3 , 1965 року народження. За даним фактом уповноваженими органами було розпочато досудове розслідування та внесено відомості до ЄРДР під №0000323.

ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_3 помер в Бердичівській ЦРЛ. Постановою слідчого від 10 вересня 2018 року дане кримінальне провадження було закрито. Згідно лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , між наїздом на нього потяга та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. У результаті вищевказаної події та наслідків від неї, їй, як матері загиблого, було завдано моральну шкоду, яку оцінює у 300 000 грн. та просить стягнути її з відповідача.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди - задоволено.

Стягнуто з акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 300 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що позивачці завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя, погіршенням її фінансового стану, а також з тим фактом, що ОСОБА_3 , також був її годувальником, що свідчить не лише про особливий характер страждань, а й про глибину та тяжкість втрати. З урахуванням обставин справи, місцевий суд не вбачав підстав для зменшення розміру моральної шкоди, що була стягнута у розмірі 300 000 грн., яка на думку суду є обґрунтованою та співрозмірною із ступенем та характером заподіяної шкоди.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, АТ "Українська залізниця" оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що нещасний випадок стався через особисту необережність та порушення ОСОБА_3 п. 2.5. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, які прийняті з метою забезпечення безпеки громадян на залізничному транспорті, територіях вокзалів, станцій і підприємств. Очевидним є, що потерпілий свідомо порушив ці правила, оскільки знаходження ОСОБА_3 між залізничною колією та зупиночною платформою в лежачому стані безумовно свідчить про його нехтування вищевказаними Правилами безпеки. Вважає, що заявлений позивачем до стягнення розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 02 серпня 1965 року, яке видане Великотелковицькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області.

08.03.2018 року близько 18 год. 30 хв. на залізничному перегоні "Бердичів-Михайленки", на відстані 39 м., по непарній колії від зупиночної платформи "Мирославка", електропотяг №2251 під керуванням машиніста ОСОБА_2 , здійснив наїзд на ОСОБА_3 , 1965 року народження.

09.03.2018 р. за даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000323 та розпочато досудове розслідування за ч.3 ст. 276 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000323, а саме з постанови слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області від 10 вересня 2018 року, досудовим розслідуванням встановлено, що 08.03.2018 року близько 18 год. 30 хв. на залізничному перегоні "Бердичів-Михайленки", на відстані 39 м., по непарній колії від зупиночної платформи "Мирославка", під час руху вантажного потягу під керуванням машиніста потяга № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , сталося травмування пішохода ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих травм помер у лікарні.

З висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 №75 від 21.06.2018 року вбачається, що його смерть настала від тяжких тілесних ушкоджень - відкритої черепно-мозкової травми, відкритого вдавленого перелому лобної кістки справа, переломів кісток склепіння та основи черепа, крововиливів під м"які мозкові оболонки, закритої травми грудної клітки, множинних переломів 5-11 ребер справа по біляхребтовій лінії, перелому правої клубової кістки, які утворилися від дії тупих твердих предметів із значною силою, чим могли бути травмуючі поверхні залізничного потягу під час його руху, внаслідок зіткнення потягу та пішохода.

Постановою слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції Донець В.С., від 10.09.2018 року кримінальне провадження №0000323, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2018 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №281 від 23 березня 2018 року, смерть ОСОБА_3 , настала внаслідок: випадків ушкодження з невизначеним наміром - пішохід травмований при зіткненні з залізничним транспортом, що має причинно-наслідковий зв`язок з смертю останнього.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. З ч.2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкода майнова і шкода моральна.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Дизель-поїзд №2251 перебуває на балансі виробничого підрозділу Козятинська дистанція колії АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", ОСОБА_2 , (машиніст вищевказаного потягу) перебуває в трудових відносинах з АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", що підтверджуються посвідченням № НОМЕР_2 .

Таким чином, АТ «Українська залізниця», як власник джерела підвищеної небезпеки та як підприємство, з яким машиніст поїзда перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

З постанови слідчого про закриття кримінального провадження, акту №2 службового розслідування нещасного випадку невиробничого характеру на залізничному транспорті, інших письмових доказів вбачається, що об`єкти залізничного транспорту на момент події знаходилися в справному стані, дії машиніста потягу відповідали вимогам чинних нормативних документів, вини працівника залізниці не вбачається. Нещасний випадок стався через особисту необережність та порушення потерпілим п. 2.5. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом МТУ від 19.02.1998 № 54, які зареєстровані в Мінюсті 24.03.1998 № 193/2633, із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 22.02.2007 року № 1059, яким пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст.23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 300 000 грн., яка завдана останній смертю сина, який був смертельно травмований внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Такий розмір моральної шкоди, на переконання апеляційного суду, відповідатиме засадам розумності, виваженості, справедливості та характеру заподіяної шкоди.

Очевидно, що завдана моральна шкода для ОСОБА_1 через передчасну смерть сина спричинила та буде спричиняти душевні страждання протягом усього її життя.

Життя або здоров`я людини не підлягають грошовій або майновій оцінці.

Неможливо встановити "вартість" травми, визначити "ціну" здоров`я.

Так само неможливо виразити у конкретній грошовій сумі перенесені моральні страждання ОСОБА_1 , їх глибину та тяжкість втрати сина.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У ході розгляду справи не було встановлено, що ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння (висновок судово-медичної експертизи №75 від 21.06.2018 року), а лежав в кінці зупиночної платформи, яка була вкрита втоптаним снігом (протокол огляду місця події з додатками), а саме між платформою та колією, вниз головою і не реагував на попереджувальні сигнали потяга (постанова про закриття кримінального провадження у справі від 10.09.2018 року).

Обставин непереборної силі або умислу потерпілого, що виключають відповідальність AT «Українська залізниця», судом не встановлено. За обставин даної справи, шкода заподіяна внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та можливої необережної поведінки потерпілого, а не внаслідок його прямого умислу до травмування, як про це стверджує відповідач.

Справедливість, добросовісність та розумність, згідно з п. 6 ст. З ЦК України, є одними із засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Враховуючи вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які ОСОБА_1 зазнала внаслідок смерті сина, характер та тривалість її немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру моральної шкоди, яка визначена місцевим судом до стягнення.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 17 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.