Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3919/21

номер провадження 2/695/562/22

26 жовтня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

представника позивача Борейка О.І.,

представника відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення з ринку ПАТ «УКРІНБАНК» Коваль Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно виведення ПАТ «УКРІНБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання припиненим іпотечного договору та скасування обтяження на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно виведення ПАТ «УКРІНБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить:

-визнати припиненим іпотечний договір № 34 від 25.02.2008;

-скасувати наявне обтяження на предмет іпотеки (квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 6656765 від 25.02.2008 та в Реєстрі іпотек за номером обтяження 6656131.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті батька позивачки ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина, до складу якої також входить 1/3 частини права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Як стало відомо позивачці від приватного нотаріуса після відкриття спадкової справи, на вказану квартиру накладено обтяження. Також позивачці у подальшому стало відомо, що 25.02.2008 між ОСОБА_4 та АТ «Український інноваційний банк» був укладений кредитний договір № 28030 та іпотечний договір № 34 від 25.02.2008, як невід`ємна частина договору. Відомості про іпотечний договір внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 6656765 від 25.02.2008 та до Реєстру іпотек за номером обтяження 6656131. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2010 позов Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_4 задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 34 103 грн 57 коп заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті державного мита, витрат на ІТЗ, розірвано кредитний договір № 28030 від 25.02.2008. Виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення завершено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним фактичним виконанням. Однак, усупереч вимогам ст. 3, 4, 17 Закону України «Про іпотеку», АТ «Український інноваційний банк», як іпотекодержатель не звернулось до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки протягом 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, та не зняло відповідні обтяження на предмет іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 6656765 від 25.02.2008 та в Реєстрі іпотек за номером обтяження 6656131. Посилаючись на те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1485 від 10.08.2020 продовжено процедуру виведення ПАТ «УКРІНБАНК» з ринку шляхом виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів, а ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.10.2016 у справі № 910/18650/16 витребовано від Фонду та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» оригіналів усіх установчих документів, правовстановлюючих документів на нерухоме майно, оригінали кредитних справ за період 2002 року по 11.10.2016, у зв`язку з чим Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» наразі не має доступу до бази регістрів бухгалтерського обліку (АБС Банку) та первинної документації банку та не може надати відповідь щодо відсутності боргових зобов`язань за кредитним договором № 28030 від 25.02.2008, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «Український інноваційний банк», на думку позивачки, відсутні підстави для державної реєстрації іпотеки, а наявна іпотека та спірний іпотечний договір в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 6656765 від 25.02.2008 та в Реєстрі іпотек за номером обтяження 6656131 припинені.

Ухвалою суду від 04.01.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідачі відзив на позов не надали.

Ухвалою суду від 16.09.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивачки на задоволенні позовних вимог наполягав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення з ринку ПАТ «УКРІНБАНК» проти задоволення позову заперечувала повністю, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях від 11.07.2022, вказавши, що доказів належного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором сторона позивача суду не надала. Також представник відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення з ринку ПАТ «УКРІНБАНК» вказала, що позовні вимоги заявлено до неналежних відповідачів, оскільки належними відповідачем у даній справі є саме ПАТ «УКРІНБАНК», як правонаступник кредитора АТ «Український інноваційний банк». Крім того представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення з ринку ПАТ «УКРІНБАНК» просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки позивачка є також стороною іпотечного договору, та їй було достеменно відомо про накладення обтяження на нерухоме майно.

Згідно з наявними у матеріалах справи заявами, треті особи просять здійснювати розгляд даної справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Заслухавши пояснення представників сторін,дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дочкою ОСОБА_4 , що стверджується даними свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 15.05.1987 та свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 від 29.08.2015.

Згідно з кредитним договором №28030 від 25.02.2020, укладеним між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_4 , банк надає позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 35 000 грн 00 коп на термін з 25.02.2008 по 24.02.2011 з платою за користування кредитом в розмірі 17% річних від суми фактичної позичкової заборгованості та щомісячної комісії у розмірі 0,2% та разовою комісією за розрахунково-касове обслуговування 100 грн 00 коп.

Відповідно до п. 2.4 вказаного кредитного договору №28030 від 25.02.2020 кредит надається позичальнику під забезпечення згідно з іпотечним договором № 34 від 25.02.2008, який є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.5 кредитного договору №28030 від 25.02.2020 визначено, що у випадку порушення позичальником умов цього договору, а також відсутності коштів у позичальника банк стягує позику і нараховані проценти за користування нею за рахунок майна заставодавця.

Згідно з п. 4.1 кредитного договору №28030 від 25.02.2020 дія цього договору припиняється після повного повернення кредиту і сплати процентів за кредитом банку.

Поручителями у кредитному договорі №28030 від 25.02.2020 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що стверджується наявними підписами вказаних осіб на наданій до позовної заяви копії примірника вказаного договору, завіреній позивачкою.

Відповідно до посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. іпотечного договору № 34 від 25.02.2008, укладеного між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (далі Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (далі Іпотекодавець), іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з іпотечного договору №28030 від 25.02.2020, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, додаткових договорів до нього, укладених протягом строку його дії.

Відповідно до кредитного договору іпотекодержатель при виконанні іпотекодавцем певних його умов надає іпотекодавцю кредит у розмірі 35 00 грн 00 коп гривень на умовах, визначених кредитним договором, граничним терміном повернення 24.02.2011 зі сплатою 17 % річних та щомісячною комісією у розмірі 0,2%, а іпотекодавець зобов`язується повернути отриманий кредит, своєчасно сплачувати належні за користування проценти, а також виконати усі інші встановлені кредитним договором та діючим законодавством зобов`язання.

Згідно з п.1.1 іпотечного договору № 34 від 25.02.2008 іпотекою за цим договором також забезпечуються вимоги щодо сплати іпотекодавцем інших платежів у розмірах та випадках, передбачених кредитним договором, відшкодування іпотекодавцем збитків, понесених у зв`язку з невиконанням (належним виконанням) ним зобов`язань за кредитним договором та цим договором, а також забезпечуються вимоги, зазначені у п.п. 3.1.4 та 3.2.3 цього договору.

Як зазначено у п. 1.2. іпотечного договору № 34 від 25.02.2008 іпотекодавець з метою забезпечення виконання передбачених кредитним договором зобов`язань передає в іпотеку майно: житлове приміщення двокімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його … (нерозбірливо)… без випуску заставної.

Як зазначено у п.2.1 2.3 іпотечного договору № 34 від 25.02.2008 предмет іпотеки складається з житлового приміщення двокімнатної аквартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 33.5 кв. м, житлова площа 23.9 кв м.

Вартість предмета іпотеки визначена сторонами і становить 70 000 грн 00 коп гривень.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_3 від 28.08.2000, виданого Золотоніською міською радою.

Відповідно до п. 5.2 іпотечного договору № 34 від 25.02.2008 Іпотека припиняється у разі:

5.2.1 припинення зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором;

5.2.2. реалізації предмета іпотеки відповідно до умов цього договору;

5.2.3 набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

5.2.4 знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавець не відновив його;

5.2.5 з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Також приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням договору іпотеки накладається заборона відчуження квартири номер АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , до повного погашення кредиту, наданого АТ «УКРІНБАНК», терміном повернення 24.02.2011, зареєстровано в реєстрі за № 810.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2010 у справі № 2-373/10, яке набрало законної сили 15.02.2010 позов Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: розірвано кредитний договір № 28030 від 25.02.2008, укладений між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_4 ; стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором № 28030 від 25.02.2008 у сумі 33 736 грн 21 коп та судові витрати понесені позивачем по сплаті державного мита пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 337 грн 36 коп, та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн 00 коп, усього на загальну суму 34 103 грн 57 коп.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_4 від 05.01.2016 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 04.11.2021 та посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І., зареєстровано в реєстрі за № 1118 спадкоємцями майна ОСОБА_4 , 1961 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 1/3 частки квартири номер АДРЕСА_2 , є його дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - на Ѕ частку та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - на Ѕ частку. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири видано ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 04.11.2021 та посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І., зареєстровано в реєстрі за № 1116 спадкоємцями майна ОСОБА_4 , 1961 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 1/3 частки квартири номер АДРЕСА_2 , є його дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - на Ѕ частку та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - на Ѕ частку. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири видано ОСОБА_3 .

У листі Золотоніського відділу Державно виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 20.07.2021 № 19841 зазначено, що перевіркою бази даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавчий документи де стороною виконавчого провадження (боржником) є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконанні у Вiддiлi станом на 20.07.2021 не перебуває. Згідно з інформацією бази даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що з 2010 по 2011 роки на виконанні у Вiддiлi перебувало виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 2-373, виданого 26.04.2010 Соснівським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_4 , на користь АТОВ «Український новацiйний банк» боргу в сумі 34103,57 грн солідарно, 04.05.2011 виконавче провадження завершено за п.8 ч. 1 ст. 49 (фактичне повне виконання) Закону України «Про виконавче провадження». Надати більш детальну інформацію щодо стану виконання вищезазначеного виконавчого провадження не вбачається можливим, оскiльки вiдповiдно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017, завершені виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом 3-років, після чого знищуються. Вiдповiдно до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та органiзацiй, iз зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 578/5 вiд 12.04.2012, строк зберігання реєстру обліку відправленої (врученої) кореспонденції складає один рік, у зв`язку з чим у Вiддiлi відсутні вiдомостi про направлення документів.

У листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2021 № 60-7276/21 вказано, що з метою виконання всіх заходів, пов`язаних з ліквідацією ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (далі ПАТ «УКРІНБАНК»), на теперішній час найменування ПУБЛІЧНЕ АКЦIОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ», передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Закон), виконавчою дирекцію Фонду прийнято рішення № 1485 вiд 10 серпня 2020 року «Про продовження процедури виведення ПАТ «УКРІНБАНК» з ринку і призначення уповноваженої особи». Вiдповiдно до зазначеного рiшення продовжено процедуру виведення ПАТ «УКРІНБАНК» (на теперішній час найменування ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ») з ринку шляхом виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів. Також рішенням призначено уповноважену особу фонду стосовно продовження процедури виведення ПАТ «УКРІНБАНК» (на теперішній час найменування ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ») з ринку. Повноваження ліквідатора ПАТ «УКРІНБАНК» визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з цим Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку, до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Процедура виведення ПАТ «УКРІНБАНК» з ринку здійснюватиметься з урахуванням вимог Закону України від 13 травня 2020 року N 390-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» та відповідно до ч. 5 ст. 44 Закону.

Також у листі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2021 № 60-7276/21 повідомляється, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.10.2016 у справі № 910/18650/16 частково задоволено заяву про вжиття запобіжних заходів в порядку ст. 43-1, 43-2 ГПК України та витребувано від Фонду та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» оригінали всіх установчих документів, правовстановлюючих документів на нерухоме майно, оригінали кредитних справ за період з 2002 року по 11.10.2016, та банківської документації, що стосуються ПАТ «УКРІНБАНК». З огляду на викладене уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» наразі не має доступу до бази регістрів бухгалтерського обліку (АБС Банку) та первинної документації ПАТ «УКРІНБАНК».

З письмових пояснень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення з ринку ПАТ «Український інноваційний банк» Караченцева А. від 24.01.2022 № 27/22 судом встановлено, що 24.12.2015 Правлiнням Національного Банку України прийнято Постанову №934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних» та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 вiд 24.12.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

22 березня 2016 року Правління Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» винесено постанову № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 «Про початок процедури лiквiдацiї ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 у справі № 826/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 визнано протиправними та скасовані Постанова Правління Національного банку України № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 вiд 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 у справі № 826/5315/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016, визнано протиправними та скасовані Постанова Правлiння національного Банку України № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» та Рішення виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 серпня 2016 року у справі № 826/1162/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2016 року та ухвалу Киiвського адміністративного суду від 14 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 826/5325/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року у справі та ухвалу Киiвського адміністративного суду від 13 липня 2016 року залишено без змін.

14 грудня 2017 року Окружний адміністративний суд м. Києва постановою по справі № 826/14033/17 задовольнив позовні вимоги ПАТ «Українська інноваційна компанія», визнав незаконним та скасував Постанову Правління Національного банку України від 24 грудня 2015 року №934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» та Рiшення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 грудня 2015 poку № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Постановою від 20 лютого 2018 року по справі № 826/14033/17 Київського апеляційного адміністративного суду залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 14 грудня 2017 року.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справі №826/14033/17 від 09 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні касаційна скарг, залишені без змін постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2018.

Колишніми власниками та акціонерами банку ініційовано внесення змін щодо назви та організаційно-правової форми юридичної особи ПАТ «Український інноваційний банк».

13 липня 2016 року наглядовою радою ПАТ «Український інноваційний банк» ініційовано проведення позачергових загальних зборів акціонерів, на яких прийнято рішення про перейменування ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «УКРІНКОМ», змінене місцезнаходження акціонерного товариства, затверджено нову редакцію його статуту, змінені види діяльності товариства за Класифікацію видів економічної діяльності (виключено «діяльність комерційних банків», за КВЕД: 64.19) та призначені голова правління і члени правління. Державна реєстрація відповідних змін до установчих документів банку була проведена цього ж дня приватним нотаріусом (реєстрацiйна дiя № 2038947).

Згідно з пунктом 1.1 статуту акціонерного товару 13.07.2016 ПАТ «УКРІНКОМ» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «УКРІНКОМ», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк».

Відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «УКРІНКОМ» від 28 березня 2017року знову змінена назва акціонерного товариства на ПАТ «Українська інноваційна компанія», реєстрація здійснена 03.04.2017 (реєстраційна дія №0007396).

Згідно з пунктом 1.1 статуту акціонерного товариства у редакції від 18.03.2017 ПАТ «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни зміни найменування з ПАТ «УКРІНКОМ» на ПАТ «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ «УКРІНКОМ» та ПАТ «Український інноваційний банк».

Посилаючись на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10.12.2019 у справі № 925/698/16, Верховного Суду у постанові від 03.08.2018 у справі № 910/8117/17, як зазначено у письмових поясненнях Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення з ринку ПАТ «Український інноваційний банк» Караченцева А. від 24.01.2022 № 27/22, наразі в Єдиному державному Реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявна юридична особа з кодом 05839888 Публічне акцiонерне товариство «Українська інноваційна компанiя», яке не є правонаступником прав та обов`язків банківської установи Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк».

На ухвали суду про зобов`язання ПАТ «Українська інноваційна компанія» (ідентифікаційний код 05839888) надати суду інформацію щодо стану розрахунків за кредитним договором № 28030, укладеним 25.02.2008 між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_4 із зазначенням відомостей про нарахування та оплати, відповідніпервинні бухгалтерські документи суду надано не було.

Інших доказів на підтвердження виконання умов кредитного договору, окрім листа Золотоніського відділу Державно виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 20.07.2021 № 19841, зокрема постанови державного виконавця про завершення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним повним виконанням, квитанцій із зазначенням платежу погашення кредиту, сторона позивача суду не назвала та не надала.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Нормами ч. 1 ст. 510 ЦК України встановлено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

У даному випадку кредитором та іпотекодержателем був АТ «Український інноваційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Український інноваційний банк».

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки в такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Згідно з правовою викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження 14-546цс19) та від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18), у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 751/3510/15 за наведеними вище положеннями законодавства наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

При цьому основним зобов`язанням є зобов`язання боржника за договором позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також інше зобов`язання, що виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

З системного аналізу наведених норм вбачається, що припинення іпотеки, як засобу забезпечення виконання зобов`язання, пов`язано з припиненням основного зобов`язання, в даному випадку з припиненням зобов`язань за кредитним договором позивача перед АТ «Український інноваційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Український інноваційний банк».

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання в результаті його належного виконання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки такою, що припинена, на підставі частини першої статті 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14, від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.

Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з п.п. 5.1. п.5 гл.15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні, зокрема, повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки).

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання іпотекодержателем вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про іпотеку», тобто направлення нотаріусу у визначений законом строк заяви про державну реєстрацію припинення іпотеки після повного погашення боргу за кредитним договором № 28030 від 25.02.2008, зобов`язання за яким було забезпечено іпотекою відповідно до іпотечного договору № 34 від 25.02.2008.

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 цього Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

При цьому суд зауважує, щопоручителями у кредитному договорі №28030 від 25.02.2008 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що стверджується наявними підписами вказаних осіб на наданій до позовної заяви копії примірника вказаного договору, завіреній позивачкою.

Відповідно до посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. іпотечного договору № 34 від 25.02.2008, даний договір укладено між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (далі Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (далі Іпотекодавець), за умовами якого іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з іпотечного договору №28030 від 25.02.2020, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, додаткових договорів до нього, укладених протягом строку його дії.

Тобто, позивачка є стороною спірного іпотечного договору № 34 від 25.02.2008 та поручителем у кредитному договорі №28030 від 25.02.2020.

Також при вирішенні даного спору, суд зауважує, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2010 у справі № 2-373/10, яке набрало законної сили 15.02.2010, позов Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: розірвано кредитний договір № 28030 від 25.02.2008, укладений між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_4 ; стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором № 28030 від 25.02.2008 у сумі 33 736 грн 21 коп та судові витрати понесені позивачем по сплаті державного мита пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 337 грн 36 коп, та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн 00 коп, усього на загальну суму 34 103 грн 57 коп.

Тобто позивачка у даній справі є також одним із відповідачів у цивільній справі щодо стягнення заборгованості за основним зобов`язанням кредитним договором № 28030 від 25.02.2008.

Доказів на підтвердження виконання умов кредитного договору, окрім листа Золотоніського відділу Державно виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 20.07.2021 № 19841, зокрема постанови державного виконавця про завершення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним повним виконанням, квитанцій із зазначенням платежу погашення кредиту, сторона позивача суду не назвала та не надала.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У матеріалах справи відсутня інформація, що кредитор у встановленому законом порядку заявляв вимоги про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання позичальником Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2010 у справі № 2-373/10.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо посилання представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення з ринку ПАТ «УКРІНБАНК» про те, що оскільки ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.10.2016 року у справі №910/18650/16 було частково задоволено заяву про вжиття запобіжних заходів та витребувано від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб оригінали всіх статутних документів, правовстановлюючих документів на нерухоме майно, оригінали кредитних справ за період з 2002 року по 11.10.2016 року (кредитних договорів, договорів застави, іпотек, поручительства, документів, що підтверджують виконання/невиконання сторонами своїх зобов`язань за відповідними договорами), оригінал реєстру власників іменних цінних паперів у паперовому/електроному вигляді, оригінали рахунків в цінних паперах акціонерів, що стосуються публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрінком», усі матеріали кредитних справ та інформація щодо розрахунків за кредитними договорами, у тому числі з позивачем, наразі перебувають у ПАТ «Українська інноваційна компанія», а тому у відповідача відсутні будь-які докази наявності самого кредитного договору та неповного чи повного виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором, суд зазначає про таке.

Згідно з ст. 92 ГПК України оригінали письмових доказів зберігаються у суді в матеріалах справи. За заявою особи, яка надала суду оригінали письмового доказу, суд повертає оригінал доказу цій особі після його дослідження, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання судовим рішенням законної сили. У матеріалах справи залишається засвідчена суддею копія письмового доказу або витяг з нього.

Щодо посилання сторони відповідача, що позовні вимоги заявлено до неналежних відповідачів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно виведення ПАТ «УКРІНБАНК», суд зазначає про таке.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, у випадках, встановлених цим Законом (ч. 1 ст. 3 і п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку (п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З моменту введення у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку, який зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та є самостійним суб`єктом господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Уповноважена особа Фонду це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (ч. 3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку (ч. 8 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З системного аналізу наведених норм вбачається, що оскільки Уповноважена особа Фонду є працівником Фонду та діє від імені банку в межах повноважень Фонду, така особа у цивільному процесі за позовом до Банку може виступати представником банку та не має самостійної процесуальної дієздатності.

Відповідний правовий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у пунктах 84-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц та у пунктах 16-25 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 383/2/17.

Частиною третьою статті 58 ЦПК України визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже, враховуючи, що уповноважена особа Фонду є працівником Фонду та діє від імені банку в межах повноважень Фонду, така особа у цивільному процесі не має самостійної процесуальної дієздатності та може лише виступати представником банку у випадку пред`явлення до нього позову.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що узгоджується з усталеною правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Водночас, за власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем.

Під час судового розгляду справи, від сторони позивача клопотань про залучення до участі у справі ПАТ «Українська інноваційна компанія» (ідентифікаційний код 05839888), ПАТ «Український інноваційний банк» (код Банку (МФО) 300142) як співвідповідачів до участі в розгляді цієї справи не надходило.

Також клопотань про залучення до участі у справі ПАТ «Українська інноваційна компанія» (ідентифікаційний код 05839888), ПАТ «Український інноваційний банк» (код Банку (МФО) 300142) в якості третіх осіб під час розгляду справи сторона позивача не заявляла.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові до неналежного відповідача.

Щодо посилання сторони відповідача на те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом, суд зазначає про таке.

Частиною 1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Водночас, враховуючи підстави та предмет спору, а також беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутня інформація, що кредитор ПАТ «Український інноваційний банк», який не є стороною у справі у встановленому законом порядку заявляв вимоги про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання позичальником рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.01.2010 у справі № 2-373/10, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності у даній справі.

Зважаючи на вищевикладене, суд висновує, що у задоволенні позову належить відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору належить покласти на позивача.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська