Справа № 509/3751/21
11 серпня 2022 року смт Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом
Головного Управління Державного земельного кадастру в Одеській області в особі структурного підрозділу відділу в Овідіопольському районі та м. Чорноморську
скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації земельної ділянки,-
27.07.2021 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного Управління Державного земельного кадастру в Одеській області в особі структурного підрозділу відділу в Овідіопольському районі та м. Чорноморську про скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації земельної ділянки.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 (свідоцтво про її народження серії НОМЕР_1 від 04.11.1980 року за актовим записом №159 та свідоцтво про смерть батька серії НОМЕР_2 від 15.05.2010 року).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді:
- земельної ділянки загальною площею 0,0555 га за цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, якій розташований на вказаній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане майно було набуте батьком у власність наступним чином.
08 вересня 1997 року на підставі рішення Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №119 від 08.09.1997 р. ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,056 га, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала в користуванні батька з 27.11.1988 року. На підставі цього ж рішення сільської ради ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №033044, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №916 від 02.02.1999 р. Таким чином ОСОБА_3 у відповідності до ст.ст.22,23 Земельного Кодексу в ред. 1990 р. правомірно набув право власності на земельну ділянку у площі та у межах, які вказані у Державному акті, ці межі були встановлені в натурі (огорожа) і саме в цих межах ОСОБА_3 користувався земельною ділянкою, яка вважається сформованою у відповідності до п.2 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр».
На вказаній земельній ділянці знаходиться садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, якій належав ОСОБА_3 . Відповідно до технічного паспорту та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до складу домоволодіння входить споруда - огорожа, яка розташована по зовнішнім межам ділянки (тобто огороджує ділянку по периметру).
Таким чином батько позивачки за життя правомірно набув право власності на земельну ділянку, межі якої були встановлені в натурі на місцевості та співпадають з існуючою спорудою (огорожею), ці межі не змінювалися до теперішнього часу, батько та суміжні землевласники володіли та користувалися земельними ділянками згідно фактично встановлених меж, які були відображені у Державному акті, що був виданий на прізвище батька. Між батьком та суміжними землевласниками не існувало будь-яких спорів щодо площі ділянок та фактично існуючих спільних меж ділянок.
01.01.2002 року набув чинності Земельний Кодекс, який передбачав присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів, як ідентифікаторів земельних ділянок.
У відповідності до ст. 79-1 Земельного Кодексу України в ред. 2001 року, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
В той же час у відповідності до п.2 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
За життя батька земельній ділянці не був присвоєний кадастровий номер, але згідно вимог закону вона вважається сформованою.
ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька і як єдиний спадкоємець першої черги отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належний батькові садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на вказаній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.03.2020 р., яке видано приватним нотаріусом ОМНО Мірзахі Е.В. за реєстровим №150).
В той же час для оформлення спадкових прав на належну батькові земельну ділянку виникла необхідність в проведенні державної реєстрації земельної ділянки та присвоєнні їй кадастрового номера, для чого нотаріус згідно із ч. 5 ст. 38 ЗУ «Про державний земельний кадастр» та п. 175 Порядку ведення ДЗК, надав їй листа від 05.11.2018 року та інші необхідні документи для її звернення, як спадкоємця власника ділянки, до Держземагенства та інших установ для оформлення кадастрового номера, державної реєстрації спадкової ділянки та отримання витягу з ДЗК про земельну ділянку.
Після отримання рішення кадастрового реєстратора про відмову у реєстрації спадкової ділянки нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно батька у вигляді вказаної земельної ділянки.
На даний склалася ситуація за якої:
- фактичні існуючі межі земельної ділянки № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» були встановлені в натурі на місцевості у 1997 році;
- батько у 1997 році у відповідності до діючого на той час законодавства отримав право власності на ділянку № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» і це право підтверджено правовстановлюючим документом встановленого Законом на той час зразка Державним актом на право власності на землю;
- фактичні існуючі межі земельної ділянки № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» співпадають з належною батькові (а зараз позивачці) будівлею огорожею, яка встановлена по межі ділянки до 1997 року;
- фактичні існуючі межі земельної ділянки № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник», які були встановлені в натурі на місцевості у 1997 році не змінювалися до теперішнього часу;
- батько, а потім позивачка як спадкоємець, користувалися та користуємося земельною ділянкою у відповідності до встановлених в натурі меж;
- між ними та власниками суміжних ділянок не існує будь-яких спорів щодо фактично існуючих меж ділянок, які були встановлені в натурі на місцевості у 1997 році ;
- відомості про фактичні (існуючі в натурі) межі земельної ділянки № НОМЕР_4 в СТ «Будівельник» не відповідають відомостям про межі цієї ділянки, які містяться в державному земельному кадастрі;
- відповідно до відомостей державного земельного кадастру ДЗК земельна ділянка № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» містить в собі частину спадкової земельної ділянки № НОМЕР_4 в СТ «Будівельник» та частину будівлі (огорожі), яка належала батькові, а зараз - позивачці;
- батько набув право власності на ділянку № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» у фактичних існуючих межах та отримав правовстановлюючий документ на цю ділянку у 1997 році, тоді як ОСОБА_2 набула права власності на ділянку АДРЕСА_1 у фактичних існуючих межах та отримала правовстановлюючий документ на цю ділянку у 2002 році.
ОСОБА_1 вважає, що вказані порушення виникли внаслідок того, що була допущена помилка при внесенні до ДЗК відомостей про межі земельної ділянки АДРЕСА_2 , при цьому до ДЗК були внесені відомості про межі земельної ділянки АДРЕСА_2 , які не відповідають фактично існуючим межам цієї ділянки, що встановлені в натурі на місцевості.
Внаслідок допущених порушень при державній реєстрації земельної ділянки № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» позивачка, як спадкоємиця, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька і яка набула всіх прав спадкодавця, яка в порядку спадкування набула право власності на садовий будинок з будівлями та спорудами, розташований на спадковій ділянці, в той же час позбавлена можливості оформити право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, що створює їй перешкоди у володінні та користуванні цим нерухомим майном.
Державна реєстрація земельної ділянки № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» та державна реєстрація права власності відповідача на цю земельну ділянку проведена всупереч закону та позбавляють ОСОБА_1 можливості оформити права власності в порядку спадкування на земельну ділянку (права власності на яку спадкодавець отримав за життя в установленому законом порядку), що створює їй перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою та розташованим на ній садовим будинком, який належить позивачці на праві власності.
Позивачка вважає що належним та єдиним можливим способом захисту її прав є скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідача та скасування державної реєстрації права власності відповідача на цю ділянку, а отже ОСОБА_1 , змушена звернутися до суду із вищевказаним позовом.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивачки звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин повноту їх з`ясування і доведеність, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 (свідоцтво про її народження серії НОМЕР_1 від 04.11.1980 року за актовим записом №159 та свідоцтво про смерть батька серії НОМЕР_2 від 15.05.2010 року).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді:
- земельної ділянки загальною площею 0,0555 га за цільовим призначенням для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, якій розташований на вказаній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане майно було набуте батьком у власність наступним чином.
08 вересня 1997 року на підставі рішення Прилиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №119 від 08.09.1997 р. ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,056 га, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала в користуванні батька з 27.11.1988 року. На підставі цього ж рішення сільської ради ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ОД №033044, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №916 від 02.02.1999 р. Таким чином ОСОБА_3 у відповідності до ст.ст.22,23 Земельного Кодексу в ред. 1990 р. правомірно набув право власності на земельну ділянку у площі та у межах, які вказані у Державному акті, ці межі були встановлені в натурі (огорожа) і саме в цих межах ОСОБА_3 користувався земельною ділянкою, яка вважається сформованою у відповідності до п.2 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр».
На вказаній земельній ділянці знаходиться садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, якій належав ОСОБА_3 . Відповідно до технічного паспорту та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до складу домоволодіння входить споруда - огорожа, яка розташована по зовнішнім межам ділянки (тобто огороджує ділянку по периметру).
Таким чином батько позивачки за життя правомірно набув право власності на земельну ділянку, межі якої були встановлені в натурі на місцевості та співпадають з існуючою спорудою (огорожею), ці межі не змінювалися до теперішнього часу, батько та суміжні землевласники володіли та користувалися земельними ділянками згідно фактично встановлених меж, які були відображені у Державному акті, що був виданий на прізвище батька. Між батьком та суміжними землевласниками не існувало будь-яких спорів щодо площі ділянок та фактично існуючих спільних меж ділянок.
01.01.2002 року набув чинності Земельний Кодекс, який передбачав присвоєння земельним ділянкам кадастрових номерів, як ідентифікаторів земельних ділянок.
У відповідності до ст. 79-1 Земельного Кодексу України в ред. 2001 року, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
В той же час у відповідності до п.2 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
За життя батька земельній ділянці не був присвоєний кадастровий номер, але згідно вимог закону вона вважається сформованою.
ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька і як єдиний спадкоємець першої черги отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належний батькові садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на вказаній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.03.2020 р., яке видано приватним нотаріусом ОМНО Мірзахі Е.В. за реєстровим №150).
В той же час для оформлення спадкових прав на належну батькові земельну ділянку виникла необхідність в проведенні державної реєстрації земельної ділянки та присвоєнні їй кадастрового номера, для чого нотаріус згідно із ч. 5 ст. 38 ЗУ «Про державний земельний кадастр» та п. 175 Порядку ведення ДЗК, надав їй листа від 05.11.2018 року та інші необхідні документи для її звернення, як спадкоємця власника ділянки, до Держземагенства та інших установ для оформлення кадастрового номера, державної реєстрації спадкової ділянки та отримання витягу з ДЗК про земельну ділянку.
У відповідності до п. 2. Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр», у разі якщо відомості про земельні ділянки право власності (користування) на які виникло до 2004 року не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок.
Відповідно до ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.
Після отримання рішення кадастрового реєстратора про відмову у реєстрації спадкової ділянки нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно батька у вигляді вказаної земельної ділянки.
На даний склалася ситуація за якої:
- фактичні існуючі межі земельної ділянки № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» були встановлені в натурі на місцевості у 1997 році;
- батько у 1997 році у відповідності до діючого на той час законодавства отримав право власності на ділянку № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» і це право підтверджено правовстановлюючим документом встановленого Законом на той час зразка Державним актом на право власності на землю;
- фактичні існуючі межі земельної ділянки № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» співпадають з належною батькові (а зараз позивачці) будівлею огорожею, яка встановлена по межі ділянки до 1997 року;
- фактичні існуючі межі земельної ділянки № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник», які були встановлені в натурі на місцевості у 1997 році не змінювалися до теперішнього часу;
- батько, а потім позивачка як спадкоємець, користувалися та користуємося земельною ділянкою у відповідності до встановлених в натурі меж;
- між ними та власниками суміжних ділянок не існує будь-яких спорів щодо фактично існуючих меж ділянок, які були встановлені в натурі на місцевості у 1997 році ;
- відомості про фактичні (існуючі в натурі) межі земельної ділянки № НОМЕР_4 в СТ «Будівельник» не відповідають відомостям про межі цієї ділянки, які містяться в державному земельному кадастрі;
- відповідно до відомостей державного земельного кадастру ДЗК земельна ділянка № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» містить в собі частину спадкової земельної ділянки № НОМЕР_4 в СТ «Будівельник» та частину будівлі (огорожі), яка належала батькові, а зараз - позивачці;
- батько набув право власності на ділянку № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» у фактичних існуючих межах та отримав правовстановлюючий документ на цю ділянку у 1997 році, тоді як ОСОБА_2 набула права власності на ділянку АДРЕСА_1 у фактичних існуючих межах та отримала правовстановлюючий документ на цю ділянку у 2002 році.
ОСОБА_1 вважає, що вказані порушення виникли внаслідок того, що була допущена помилка при внесенні до ДЗК відомостей про межі земельної ділянки АДРЕСА_2 , при цьому до ДЗК були внесені відомості про межі земельної ділянки АДРЕСА_2 , які не відповідають фактично існуючим межам цієї ділянки, що встановлені в натурі на місцевості.
Відповідно до ст.22 Закону України «Про Державний земельний кадастр», документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру мають відповідати законодавству. Відповідно до ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку… Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.
Відповідно до ч.10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: … ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 року (зі змінами), державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: 1) поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; 2) коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру; 3) ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.
Державна реєстрація земельної ділянки № НОМЕР_3 в СТ «Будівельник» та державна реєстрація права власності відповідача на цю земельну ділянку проведена всупереч закону та позбавляють позивачці можливості оформити права власності в порядку спадкування на земельну ділянку (права власності на яку спадкодавець отримав за життя в установленому законом порядку), що створює позивачці перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою та розташованим на ній садовим будинком, який належить їй на праві власності, за таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 175 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.16 ЦК України, ст.22 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст.ст. 4,5,16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про землеустрій»,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного Управління Державного земельного кадастру в Одеській області в особі структурного підрозділу відділу в Овідіопольському районі та м. Чорноморську про скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації земельної ділянки задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя А.І.Бочаров