Справа № 303/549/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 серпня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КУШТАНА Б.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді цивільну справу № 303/549/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 квітня 2022 року, повний текст якого складений 21 квітня 2022 року, головуючий суддя Заболотний А.М., -

встановив:

24.01.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Мотивувала позов таким.

Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.09.2012 Відділом ДРАЦС по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 377. У шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Сімейні стосунки сторін зіпсувалися, відповідач дуже змінився, сторони є різними за характерами, по-різному дивляться на життєві проблеми. Постійні з`ясування стосунків погано відбиваються на сім`ї, здоров`ї. Через це позивачка бажає розірвати шлюб.

Починаючи з середини жовтня 2021 року сторони проживають окремо, їхній син проживає з матір`ю. Відповідач бере активну участь у вихованні сина і позивачка не заперечує проти цього. Водночас враховуючи, що відповідач працює на заводі «Флектронікс ТзОВ» і має регулярний заробіток, правильним буде отримувати кошти на утримання дитини офіційно, а не просити їх щомісяця у відповідача.

Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо припинення шлюбу та стягнення аліментів, позивачка ОСОБА_1 просила:

розірвати шлюб між нею і ОСОБА_2 , зареєстрований 01.09.2012 Відділом ДРАЦС по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 377;

після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_4 »;

сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з матір`ю;

стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Мукачева Закарпатської області, на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття;

покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалами Мукачівського міськрайонного суду від 21.04.2022:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині визначення місця проживання дитини залишено без розгляду;

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів роз`єднано, вимогу про розірвання шлюбу виділено в самостійне провадження.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.04.2022 вимогу позову про стягнення аліментів задоволено:

стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття

стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн судових витрат;

допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи позов про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності передбачених законом підстав для стягнення аліментів на утримання дитини у заявленому позивачкою розмірі.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечуючи свого обов`язку щодо утримання сина та розміру стягнутих аліментів оскаржив рішення суду в частині визначення дати, з якої слід з нього стягувати аліменти на утримання сина.

Зазначає, що незважаючи на подання позову про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, відповідач продовжував добровільно утримувати сина, брав активну участь у його вихованні, що не заперечувала і позивачка.

19.03.2022 у зв`язку з введення воєнного стану в Україні відповідачка разом із сином виїхали за кордон, а до цього моменту син знаходився на утриманні відповідача.

Суд не врахував цю обставину визначаючи дату, з якої вирішено стягувати аліменти, і визначив початок стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду (з 24.01.2022), тоді як стягнення аліментів слід було розпочати з 19.03.2022, тобто з моменту, коли позивачка разом із сином виїхали за кордон.

Сторона просить рішення суду першої інстанції змінити, визначивши 19.03.2022 датою, з якої належить розпочати стягнення аліментів.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу із наведених позивачем підстав, у межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та з урахуванням положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу не робить висновків стосовно судового рішення по суті в неоскарженій частині (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Встановлено та підтверджується документально, що ОСОБА_2 і ОСОБА_5 зареєстрували 01.09.2012 шлюб у Відділі ДРАЦС по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 377 (а.с. 7). Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (а.с. 8).

Сторони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , однак, проживають нарізно: позивачка ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 , відповідач ОСОБА_2 по АДРЕСА_5 , дитина проживає з матір`ю (а.с. 1, 3, 6 та ін.).

Заявою, посвідченою приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Пугою А.М. за реєстровим № 121, ОСОБА_2 надав згоду на тимчасовий виїзд за кордон (з 14.03.2022 до 14.06.2022) свого сина ОСОБА_7 у супроводі матері дитини до країн Європейського Союзу, Канади та інших країн (а.с. 40).

Ці обставини ніким не заперечуються.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8, 9 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України …, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:

зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);

поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);

докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);

визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) … несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2);

жодне в цій Конвенції не торкається будь-яких положень, які більшою мірою сприяють здійсненню прав дитини і можуть міститися: a) в законі Держави-учасниці, або b) в нормах міжнародного права, що діють щодо даної держави (ст. 41).

За приписами норм Конституції України, норм СК України:

кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);

мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);

батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);

за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);

розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;

мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч. 2).

ЦПК України встановлює правила, за якими особа має право звернутися до суду в наказному або спрощеному позовному провадженні з вимогами про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ці вимоги не пов`язані з встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ст. 161 ч. 1 п.п. 4, 5, ч. 2).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

СК України імперативно встановлює, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 ч. 1 СК України).

Позивачка ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_8 24.01.2022, що визначає дату, яку суд зобов`язаний вказати початком періоду стягнення аліментів у разі повного чи часткового задоволення відповідної вимоги. Вказівка на іншу дату початку стягнення присуджених аліментів законом не передбачена.

Питання участі батька в утриманні дитини (що, власне, є його обов`язком) до дати, з якої позивачкою ставилося питання про стягнення аліментів, можуть мати значення в контексті наявності підстав для задоволення позову про стягнення аліментів, про обсяг задоволення вимог, про визначення розміру аліментів тощо, проте, не щодо часу, з якого слід стягувати аліменти.

З матеріалів справи вбачається, що сторони наразі мають певний контакт і розуміння свого обов`язку взаємодіяти в інтересах дитини та надавати їй належне утримання, а в протоколі судового засідання від 21.04.2022 зафіксовано, зокрема, позицію відповідача про можливість досягнення згоди щодо його участі в матеріальному утриманні сина (а.с. 42-47).

Сторони не позбавлені можливості врегулювати питання матеріального утримання дитини за взаємною згодою за наявності для того умов як у порядку, передбаченому ст.ст. 189, 190 СК України, так і на стадії виконання рішення суду про стягнення аліментів.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення дати, з якої належить стягувати присуджені аліменти, відповідає вимогам закону та обставинам справи, підстав для його зміни за апеляцією відповідача в цій частині немає. Доводи апеляції законності рішення суду в оскарженій частині не спростовують.

Відтак з урахуванням положень ст. 367 ч. 1 ЦПК України та на підставі ст. 375 цього Кодексу апеляцію відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367 ч. 1, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 квітня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді