Справа № 128/2209/19
Провадження № 22-ц/801/1823/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 рокуСправа № 128/2209/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2022 року, ухвалене суддею Вінницького районного суду Вінницької області Карпінською Ю.Ф.,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, правонаступником якої є Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Білозарецької О.Ю., в подальшому уточнюючи позовні вимоги просив визнати недійсним свідоцтва про право власності, визнати частково недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, встановити факти, що мають юридичне значення та про визнання права власності в порядку спадкування за заповітами на частину спадкового майна.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина. При житті 08.11.2013 ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла дітям: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що у його свідоцтві про народження в графі мати значиться « ОСОБА_5 », а у свідоцтві про смерть матері вона значиться як « ОСОБА_3 ». Мати ОСОБА_3 згідно з свідоцтвом про народження мала ім`я та дівоче прізвище ОСОБА_6 . В подальшому вона отримала паспорт на ім`я « ОСОБА_7 » і зареєструвала шлюб саме як ОСОБА_8 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 ), в свідоцтвах про народження дітей також значиться як ОСОБА_5 , як і у виписках з погосподарських книг Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області з 1947 року до 1996 року.

ОСОБА_2 зазначає, що його мати в 1976 році зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу та розподіл майна саме як ОСОБА_5 . Однак вже після 1996 року мати змінила свій паспорт та отримала новий на ім`я ОСОБА_3 , про що було встановлено рішенням суду від 02.08.2013 та ухвалою про виправлення описки в даному рішенні суду. Тільки в даний час йому стало відомо, що його матір`ю ОСОБА_3 за життя було подано заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Позивач вказує, що спадщину після смерті матері фактично прийняв, оскільки на момент її смерті постійно проживав разом з нею за однією адресою. Мати була важко хворою останні роки свого життя і, звичайно, потребувала лікування та сторонньої допомоги, яку він надавав їй разом зі своєю дружиною. Відповідач ОСОБА_1 , хоча і був зареєстрований за однією адресою з матір`ю на момент її смерті, однак фактично в спадковому будинку в 2014 році і на момент смерті матері постійно не проживав. Тому, відповідач фактично не прийняв спадщину після смерті матері, що є окремою підставою для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 12.04.2019 на ім`я ОСОБА_1 .

Після смерті матері спадкоємці вирішили не оформляти спадщину, оскільки знали, що будинок належить обом батькам, а в спадковому будинку постійно проживає їхній батько ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_10 , який при житті 14.11.2013 склав заповіт, за яким все своє майно заповів позивачу, тому він є спадкоємцем за заповітом після смерті батька. Особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька, відсутні. Позивач спадщину прийняв, так як звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не зміг, взвязку з відсутністю спадкового майна. 12.04.2019 приватний нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом його брату ОСОБА_1 на 100% житлового будинку, у зв`язку з тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого 17.03.1989 виконкомом Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів, будинок належить на праві особистої власності їх матері ОСОБА_9 . Відповідно до рішення та ухвали суду по справі за № 128/3583/13-ц за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, спадкове будинковолодіння належало ОСОБА_3 . Про існування вищезазначеного свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів 17.03.1989 на ім`я ОСОБА_5 на цілий житловий будинок АДРЕСА_2 , йому раніше до 2019 року взагалі відомо не було.

ОСОБА_2 зазначає, що спадкоємці знали, що спадковий житловий будинок належав їхнім батькам, був саме ними збудований під час шлюбу. Так, про існування свідоцтва № 85 про право особистої власності на домоволодіння, виданого 17.03.1989 на ім`я ОСОБА_5 , він дізнався, коли вже звернувся за правничою допомогою до адвокатів. Копію вищевказаного свідоцтва про право власності на будинковолодіння позивач отримав у дільничного інспектора поліції після звернення до нього в зв`язку з протиправними діями відповідача ОСОБА_1 влітку 2019 року. Вважає, що саме з цього часу має рахуватися строк позовної давності, відповідно до норм ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Свідоцтво № 85 на право особистої власності на житловий будинок, видане 17.03.1989 на ім`я ОСОБА_11 на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1989, слід визнати недійсним у зв`язку з тим, що на момент видачі воно суперечило вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України та грубо порушувало право іншого співвласника будинку ОСОБА_10 на майно, яке придбане під час подружнього життя, а тому являлось їхньою спільною сумісною власністю. В свою чергу, свідоцтво про право власності не могло бути видано раніше, ніж було прийнято підставу його прийняття рішення Вінницької районної Ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1989, про що безпосередньо зазначено в самому свідоцтві. Рішення Вінницької районної Ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1989 про оформлення права власності не існує і існувати не могло, так як свідоцтво про право власності було видано раніше цієї дати, а саме: 17.03.1989. Ті обставини, що форма власності (особиста), яка вказана в свідоцтві про право власності на житловий будинок, виданому на ім`я ОСОБА_12 , є помилковою, підтверджується такими доказами. Рішенням народного суду Вінницького району Вінницької області від 10.02.1976, яке набрало законної сили 23.02.1976, шлюб між подружжям було розірвано і розділено спільне майно у відповідності до побажань сторін, а саме: ОСОБА_5 в будинку залишено кімнату 1-4 площею 11,5 кв.м, що складає 11,5% від будинковолодіння, кімнату 1-3 площею 16,2 кв.м 16% від будинковолодіння, веранду 8,5% від будинковолодіння, 1/2 сараю 9,25%, погріб 5,5%, а також речі домашнього вжитку, всього 50,75% будинковолодіння; ОСОБА_10 залишено в будинку кімнату 1-1 площею 23,4 кв.м, що складає 23,5% будинковолодіння, кімнату 1-2 площею 16,6 кв.м 16,5%, 1/2 сараю 9,25%, що в загальному становить 49,25% будинковолодіння.

В подальшому, 03.08.1978 ОСОБА_5 отримала в органах РАЦС свідоцтво про розірвання шлюбу, однак сторони продовжували проживати в одному будинку та помирились, спільно вести господарство, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_1 . Позивач вважає, що свідоцтво про право особистої власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами слід визнати недійсним, оскільки він не може бути особистою власністю ОСОБА_12 , так як належав подружжю ОСОБА_9 і в результаті судового розподілу майна ОСОБА_3 набула право приватної власності на 50,75% будинковолодіння, а ОСОБА_2 на 49,25%. Вважає, що форма власності «особиста» в свідоцтві про право власності на спірний житловий будинок вказана помилково ще й у зв`язку з тим, що виконкому Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів було рекомендовано вказати саме таку форму власності рішенням Вінницької районної ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1989, а рішення, яке є підставою для видачі свідоцтва про право власності за № 128 від 19.05.1989 взагалі не існує, що підтверджується витребуваною архівною копію рішення Вінницької районної ради народних депутатів за № 128 від 19.05.1988. Зокрема, в даному рішенні про проведення технічної інвентаризації та оформлення права власності на житлові будинки було рекомендовано сільським радам видати громадянам і головам колгоспних дворів свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, що суперечило нормам ЦК УРСР 1963 року та СК УРСР, які діяли на той час. В зв`язку з тим, що в основу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім`я ОСОБА_1 , покладено свідоцтво № 85 про право особистої власності від 17.03.1989, видане на ім`я ОСОБА_3 на житловий будинок, вважає, що є передбачені законом підстави для визнання недійсним також свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки воно порушує права позивача на спадкове майно, що залишилося після смерті батьків і суперечить ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Позивач вважає, що після смерті матері залишилось спадкове майно: 50,75% будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд та земельні ділянки. Спадкоємці за законом після смерті матері відсутні, так як вона заповіла все своє майно своїм синам. Старший син ОСОБА_4 спадщину після смерті матері не прийняв, так як тривалий час проживає в Росії і повертатися на батьківщину не має наміру, заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подавав. Молодший брат ОСОБА_1 ,хоча фактично не проживав на момент смерті матері разом з нею за однією адресою, незаконно отримав чотири свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та на три земельні ділянки, так як фактично зазначене майно не було особистою власністю ОСОБА_3 , а було спільною сумісною власністю подружжя, що чітко встановлено рішенням народного суду Вінницького району Вінницької області від 10 лютого 1976 року.

Відтак, свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані ОСОБА_1 є такими, що порушують права інших осіб. При цьому, майно на яке вони видані, не належало цілком спадкодавиці. Фактично на момент смерті матері відповідач ОСОБА_1 постійно проживав за адресою своєї дружини ОСОБА_13 , а позивач прийняв спадщину, оскільки на момент смерті матері та деякий час після її смерті постійно проживав разом з нею в спадковому будинку. Тому, позивач є спадкоємцем за заповітом, який фактично прийняв спадщину після смерті матері та спадкоємцем за заповітом після смерті батька, тому має законне право на оформлення відповідної частини спадкового майна. Частки, що належать йому та відповідачу в спадковому майні, що залишилося після смерті матері, є рівними і становлять по 1/2 частці кожному. Зокрема, частка, що належала ОСОБА_12 в житловому будинку у відповідності до рішення суду від 20.02.1976 складає 50,75%. Тому частка кожного з них, спадкоємців за заповітом, в будинковолодінні складає по 25,37%. Частка батька ОСОБА_10 у житловому будинку, згідно з рішенням суду про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя складала 49,25%. Враховуючи те, що батько заповів все своє майно йому (позивачу по справі), то його частка в спадковому будинку складає 25,37% + 49,25% = 74,62% або 2/3. Відтак, його спадкова частка в земельній ділянці площею 0,25 га, що належала спадкодавиці ОСОБА_3 , складає 74,62% або 2/3 частки у праві власності на земельну ділянку. Крім цього, позивачу як спадкоємцю за заповітом, що прийняв спадщину після смерті матері, належить 1/2 частка земельної ділянки площею 0,046 га та 1/2 частка земельної ділянки площею 0,044 га.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

В свою чергу відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову. Вказує, що посилання на те, що на момент смерті спадкодавці їй належало 50,75% від спадкового майна є безпідставним. Також є безпідставним посилання на ту обставину, що рішенням Народного суду Вінницького району Вінницької області від 10.02.1976 року було поділено спірне будинковолодіння, адже рішення суду таку інформацію не містить. Батьку було відомо, що за життя мати отримала свідоцтва про право власності, як на будинок, так і на земельні ділянки і за життя право власності на дане майно не оскаржував. В 2013 році ОСОБА_3 зверталась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу , а саме свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 . Був відсутній спір про право - ОСОБА_10 не оспорював даний факт і був з ним згодний. Відповідно до виписки погосподарської книги на будинок , власником будинковолодіння був батько ОСОБА_3 ОСОБА_14 ідповідач на момент смеріт матері був зареєстрований у належному їй будинку, натомість позивач у період 2011-2015 зареєстрований не був. Після відкриття спадщини позивач з заявою про її прийняття до нотаріальної контори не звертався і спадщину не приймав. Факт постійного проживання позивача з матір`ю є не доведений, обставини, на які він посилається є безпідставними. Відповідач не заперечує, що позивач навіщав батьків та допомагав їм, останній має власне житло, де проживає разом із своєю сім`єю. Позивач пропустив строк звернення з заявою про прийняття спадщини, не подано до суду заяви про продовження строків для прийняття спадщини. В позові не наведено обставин, які б вказували, що на час видачі свідоцтв про право власності на ім`я матері, права позивача порушені. Також позивачем було пропущено строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Рішенням рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2022 року позов задоволено. Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_2 строку позовної давності для визнання недійсним свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 17.03.1989 на ім`я ОСОБА_3 . Встановлено факт, що ОСОБА_2 , є рідним сином ОСОБА_3 . Встановлено факт, що ОСОБА_2 постійно проживав разом зі спадкодавицею ОСОБА_3 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 за однією адресою: АДРЕСА_3 . Встановлено факт, що ОСОБА_15 , та ОСОБА_10 перебували в зареєстрованому шлюбі. Визнано недійсним свідоцтво № НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , видане виконкомом Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів 17 березня 1989 року на підставі рішення Вінницької районної Ради народних депутатів за № 128 від 19 травня 1989 року на ім`я ОСОБА_11 , зареєстроване Комунальним підприємством «Вінницьке обласне бюро технічної інвентаризації» 17 березня 1989 року. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12 квітня 2019 року на ім`я ОСОБА_1 , на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 77,7 кв.м, житловою площею 68,0 кв.м, розташований в АДРЕСА_3 , спадкова справа № 41/2019, реєстраційний номер 381. Визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані на ім`я спадкодавця ОСОБА_1 на три земельні ділянки, що належали спадкодавиці ОСОБА_3 яка померла, а саме: -на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :02:003:0111;-на земельну ділянку площею 0,044 га, кадастровий номер :02:003:0113;-на земельну ділянку площею 0,046 га, кадастровий номер :02:003:0112. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1 , про реєстрацію права власності: на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; на земельну ділянку площею 0,046 га, кадастровий номер :02:003:0112; на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :02:003:0111; на земельну ділянку площею 0,044 га, кадастровий номер :02:003:0113. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері ОСОБА_3 та в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_10 : на 74,62% або 2/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд загальною площею 77,7 кв.м, житловою площею 68,0 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; на 74,62% або 2/3 частки земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :02:003:0111, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті матері ОСОБА_3 : на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,046 га, кадастровий номер :02:003:0112, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,044 га, кадастровий номер :02:003:0113, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову. Рішення в частині задоволення позову щодо встановлення факту, що ОСОБА_15 та ОСОБА_10 перебували в зареєстрованому шлюбі не оскаржується, а тому Вінницьким апеляційним судом не перевіряється.

В якості основних доводів скаржник вказує на те, що суд безпідставно дійшов висновку, що на момент смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина лише на 50/75% будинку. В свою чергу, батьку ОСОБА_10 з 19.05.1988 було відомо про оформлення права власності на ОСОБА_3 будинку та земельні ділянки, при цьому він жодного разу не оскаржував дані обставини, а тому вказане свідчить що між ними існували певні домовленості щодо цього. Батько не міг знати про порушення свого права, оскільки він весь час сумісно проживав із ОСОБА_3 в спірному будинку. Також, суд першої інстанції безпідставно встановив факт сумісного проживання позивача з матір`ю до моменту її смерті та деякий час після, оскільки належних доказів матеріали справи не містить, а покази допитаних свідків факту постійного проживачння не доводять. Крім того, ОСОБА_2 є неналежним позивачем в частині позову, в якій він обґрунтовує та хоче довести право його батька на частину спільного майна, так як батько на момент смерті не мав у власності зареєстрованого права власності на житловий будинок та земельні ділянки. Позивачем не наведеного жодного доказу, який свідчив би про необізнаність батька з оформлення права власності на свою дружину і що таке оформлення було здійснено поза його волею. Загалом доводи апеляційного скарги зводяться до обставин, викладених у відзиві на позов.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Від інших учасників справи письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Від відповідача Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області надійшла заява, в якій просила розглянути справу без її участі. Також, повідомила, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду та просить прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд вирішив розглянути справу у її відсутність.

В судове засіданні скаржник не з`явився, про причини своєї нявки суд не повідомив.

Його адвокат 08.11.2022 на електронну адресу суду подав заяву про відкладенням розгляду справи, в зв`язку із тим що приймає участь в іншому судовому засіданні. Вказав, що ОСОБА_1 особисто в судове засідання також не може з`явитись, так як він мобілізований до лав ЗСУ та на даний час перебуває на ротації.

Разом з тим, адвокат у поданій заяві не мотивував необхідність його обов`язкової участі в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги, враховуючи, що позиція скаржника висловлена останнім в апеляційній скарзі.

Враховуючи строки розгляду апеляційної скарги, визначені ст. 371 ЦПК України, зважаючи на те, що причини неявки представника скаржника, з урахуванням обставин справи, суд розцінює як не поважні, тому підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає.

Суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та його адвоката.

В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Білозарецька О.Ю., не з`явилась. Про причини неявки суд не повідомили. Суд вирішив розглянути справу у її відсутність.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 17), яка за життя 08.11.2013 склала заповіт, яким все своє майно заповіла дітям: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 18).

Позивач у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 до нотаріальної контори не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10 , який за життя 14.11.2013 залишив заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі, все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він матиме право за законом, заповів своєму сину ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 19).

Батьками позивача ОСОБА_2 , записані ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 21).

Рішенням Народного суду Вінницького району Вінницької області від 10.02.1976, яке набрало законної сили, розірвано шлюб між ОСОБА_10 і ОСОБА_5 та між сторонами розділено майно: ОСОБА_5 в будинку залишено: кімнату 1-4 розміром 11,5 кв.м; кімнату 1-3 розміром 16,2 км.м; веранду № 2; 1/2 сараю та погріб, а ОСОБА_10 кімнату 1-1 розміром 23,4 кв.м; кімнату 1-2 розміром 16,6 кв.м та 1/2 сараю (т. 1 а.с. 25-26).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 03.08.1978 слідує, що між ОСОБА_10 і ОСОБА_5 розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу у них залишились прізвища « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_9 » (т. 1 а.с. 22).

За відомостями інвентаризаційної справи № 359 КП «ВООБТІ» житловий будинок загальною площею 89,2 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , побудовано в 1970 році.

17.03.1989 ВК Медвеже-Вушківської сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19 травня 1989 року, на ім`я ОСОБА_5 видано Свідоцтво про право особистої власності № НОМЕР_1 на цілий житловий будинок (т. 1 а.с. 28-29).

Зазначеним рішенням Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19.05.1988 вирішено: провести технічну інвентаризацію житлових будинків, в тому числі, в с. Медвеже Вушко; оформити право власності на житлові будинки, що належать, в тому числі, окремим громадянам згідно зі списком, затвердженим рішенням, в тому числі, виконкому Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області; видати громадянам свідоцтва про право особистої власності; доручити видачу свідоцтв про право особистої власності виконкомам місцевих Рад, в тому числі, с. Медвеже Вушко; Вінницькому ООБТІ провести відповідну реєстрацію документів на будинки (т. 1 а.с. 30-32).

На виконання вказаного рішення КП «ВООБТІ» 27.02.1989 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 37-41).

Вказане рішення, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на будинок є дійсним, ніким не оспорено та не скасовано.

Посилання позивача, що свідоцтво про право власності на будинок на ім`я ОСОБА_3 було видано раніше, ніж було прийнято рішення Вінницькою районноою Радою народних депутатів № 128 від 19.05.1988 є безпідставним, належним доказами не підтверджено і позивачем дана обставина не доведена і може бути розцінена судом, як технічна помилка у даті року.

Допущення помилки в даті року в свідоцтві, що оспорюється, припускала і представник позивача в ході розгляду справи апеляційним судом.

Факт того, що свідоцтво про право власності на будинок на ім`я ОСОБА_3 було видано не на підставі вказаного рішення позивачем не доведено.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 02.08.2013, яке набрало законної сили, встановлено факт належності правовстановлюючого документа ОСОБА_3 , а саме: свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на житловий будинок від 17.03.1989. Зі змісту даного рішення убачається, що частина документів була видана на ім`я ОСОБА_5 , а частина на ім`я ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 33-34, 35-36).

12.04.2019 на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 на належне їй майно (т. 1 а.с. 42).

На час відкриття спадщини (2011-2015) позивач ОСОБА_2 в спірному будинку АДРЕСА_2 зареєстрований не був.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що він постійно проживав разом із матір`ю на день її смерті.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що даний факт підтверджується відповідними довідками, виданими комітетом Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області №485 від 12.06.2019 та №271 від 22.04.2019 та показами допитаних в судовому засіданні свідків.

Вінницький апеляційний суд не може погодиться з таким висновком, адже даний висновок суперечать наявним матеріалам справи і не відповіде її дійсним обставинам.

Довідки, які були взяті судом до уваги містять лише інформацію щодо здійснення догляду позивачем за своєю матір`ю ОСОБА_3 . Інформації щодо постійного проживання позивача разом з ОСОБА_3 на день її смерті вказані довідки не містять.

Довідка за № 271 складена на підставі свідчень ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 не підтвердили факту постійного проживання позивача з матір`ю.

Допитаний свідок ОСОБА_20 не підтвердив даний факт та вказав, що з Туранською проживав відповідач.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_21 . Натомість покази позивача, як свідка, носять упереджений характер, адже дана особа може бути зацікавленою у даній справі.

Отже не переконання Вінницького апеляційного суду, суд першої інстанції взяв до уваги докази, які не доводять факту постійного проживання ОСОБА_2 разом із матір`ю на день її смерті.

Доводи апеляційної скарги є вагомими та такими, що спростовують висновки суду, а тому приймаються апеляційною інстанцією до уваги.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 вказував на те, що його мати не могла бути єдиним власником будинку і земельних ділянок, адже спірний будинок був поділений між батьками за рішенням суду.

Дана обставина була врахована судом першої інстанції.

Вінницький апеляційний суд не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Ч.4 ст.82 ЦК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи.

Оцінюючи рішення Народного суду Вінницького району Вінницької області від 10.02.1976 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про розірвання шлюбу та поділ майна, Вінницький апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки резолютивна частина рішення не містить інформації, яка б підтверджувала, що саме спірний будинок був поділений між сторонами, дане рішення не може братися судом до уваги при задоволенні позову.

Крім того Вінницький апеляційний суд звертає увагу на важливу обставину, що право власності на спірний будинок було набуто ОСОБА_3 лише в 1989 році, а на земельні ділянки в 2011 році і ця обставина залишена поза увагою суду першої інстанції.

Вінницький апеляційний суд встановив, що за життя ОСОБА_10 свідоцтво про право власності на спірний будинок та рішення відповідної Ради про передачу його у власність ОСОБА_3 не оскаржував. Не звертався до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя після набуття у власність його дружиною будинку та земельних ділянок.

Приймаючи до уваги, що спору щодо спадкового майна між подружжям за життя не існувало, право власності на будинок було набуте ОСОБА_9 17.03.1989 на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів, яке було ухвалено згідно рішення виконкому обласної Ради народних депутатів від 1985 року №212 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду області» та інструкції, затвердженої ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року, виконкомом районної ради народних депутатів, та на земельні ділянки 16.09.2011 року на підставі державних актів, виданих 07.11.2011 та 09.11.2011 на підставі рішення Медвеже-Вушківської сільської ради від 16.09.2011 які є дійсними, Вінницький апеляційний суд приходить до висновку, що право позивача, як спадкоємця, не є порушеним.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_2 , крім іншого, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 08.11.2013 після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та в порядку спадкування за заповітом, посвідченим 14.11.2013 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_10 право власності на частину спадкового майна.

Вінницький апеляційний суд звертає увагу, що у встановлений законом строк позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та спадщину після смерті матері не прийняв. В даній справі не ставив питання про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , вважаючи, що він спадщину після смерті матері фактично прийняв.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув, хоча це має істотне значення для правильного вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги є вагомими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для його скасування рішення в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволенні позову. Решта рішення залишається без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті останнім судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою у розмірі 7117,50 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 18 серпня 2022 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7117,50 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало