справа № 361/5562/20
провадження № 2/361/354/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2022 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Лебідя В.Ю., Коваль О.О., Панек А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати із ОСОБА_2 на її користь аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначала, що у період 2015 2019 років вона та відповідач ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від спільного проживання вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Самостійно забезпечувати належний рівень життя дитині позивач не в змозі, оскільки на даний час не працює, виховує трьох дітей, дочку сторін ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від інших шлюбів, на утримання двох останніх вона щомісячно отримує аліменти в розмірі по 2000 грн. на дитину. Відповідач ОСОБА_2 є здоровою, працездатною особою, аліменти нікому він не платить, інших неповнолітніх дітей не має, непрацездатні батьки на його утриманні не перебувають, стягнення по виконавчих документах з нього не проводяться, від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки ухиляється, будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, про свою дочку не піклується. Відповідач працює неофіційно, має мінливий, нерегулярний дохід, тому може сплачувати аліменти на малолітню дочку у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, 06 червня 2022 року направив на електронну пошту суду заяву, у якій просив суд перенести розгляд справи на невизначений термін, посилаючись на те, що на даний час він перебуває у Збройних Силах України, доказів на підтвердження цих обставин до заяви не додав, відзив на позов та будь-яких заперечень проти заявлених позовних вимог відповідач до суду теж не подавав, тому суд залишив вказану заяву без задоволення, визнав неявку відповідача у судове засідання без поважних причини та розглянув справу на підставі наявних у справі та наданих сторонами доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановив, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Чернівці, її батьком є відповідач ОСОБА_2 , матір`ю позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19 квітня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. У період 2015 2019 років сторони проживали разом без реєстрації шлюбу, після чого вони припинили спільне проживання. На даний час позивач ОСОБА_1 проживає разом із малолітньою дочкою сторін Євою у місті Бровари Київської області, відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від них у смт Кельменці Чернівецької області, останній належної участі у вихованні дочки ОСОБА_8 не приймає, життям і здоров`ям дитини не цікавиться, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дочки як батько не надає.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У ст. 8 Закону України Про охорону дитинства встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік визначено, що прожитковий мінімум у 2022 році на місяць на одну дитину віком до 6 років становить: з 1 січня 2100 грн., з 1 липня 2201 грн., з 1 грудня 2272 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2618 грн., з 1 липня 2744 грн., з 1 грудня 2833 грн.

На день ухвалення судом рішення малолітній дочці сторін ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 6 років.

Виходячи з викладеного, на даний час визначений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років складає 2618 грн., з 01 липня 2002 року він буде становити 2744 грн., мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років на даний час не може бути меншим 1309 грн., з 01 липня 2002 року цей розмір не може бути меншим 1372 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи обізнаним про розгляд судом даної цивільної справи про стягнення з нього аліментів на дитину, відзив на позов та будь-яких заперечень проти заявлених позовних вимог до суду не подавав. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, сторони не досягли, тому позивач звернулася до суду з цим позовом про стягнення аліментів на дитину.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки ОСОБА_8 добровільно позивачу ОСОБА_1 не надає, постійного джерела доходу не має, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. ґрунтується на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Суд вважає, що такий розмір аліментів забезпечить мінімально необхідний рівень життя малолітньої дитини, яка проживає разом із матір`ю та перебуває на повному її утриманні.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на дочку сторін ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., суд враховує, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

До суду з даним позовом ОСОБА_1 звернулася 18 серпня 2020 року, тому аліменти на дитину підлягають стягненню з відповідача на її користь з дня подачі позову.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються.

Виходячи з наведеного, згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 265, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Стягувати із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКППНОМЕР_3 , аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.