Провадження № 22-ц/4808/1122/22
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: В.М. Баркова, В.А. Девляшевського

за участю секретаря - Шандалович В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_1

третя особа на стороні позивача - КП «Управляюча компанія «Комфортний дім»» Івано-Франківської міської ради, яка є правонаступником прав та обов`язків Комунального підприємства «Дирекція Замовника»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Пастернак А.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача КП «Управляюча компанія «Комфортний дім»» Івано-Франківської міської ради, яка є правонаступником прав та обов`язків Комунального підприємства «Дирекція Замовника» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказала, що відповідно до довіреності №1236 від 28 травня 2019 року уповноважена представляти інтереси свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . КП «Дирекція замовника» є балансоутримувачем даного будинку по вулиці Владики Сафрона Мудрого.

Батько її сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є зареєстрованим, але таким, що понад п`ять років не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Місце знаходження та місце проживання невідомо, відповідач не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, особистих речей в його квартирі не має. Зазначає, що перешкод в користуванні житлом ні позивач ні адміністрація КП «Дирекція замовника» не чинять, а сам факт реєстрації, відповідача за місцем, де він не проживає та не має наміру проживати обмежує її сина в правах володіти та й розпоряджатися своїм житлом.

Посилаючись на статті 283, 391, 405 ЦК України, статті 64, 150, 156 Житлового Кодексу, позивач просив суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації задоволено частково.

Суд визнав ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнаті АДРЕСА_2 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що він з позивачкою перебував у зареєстрованому шлюбу, який 02.04.2002 року було розірвано, актовий запис № 27. В шлюбі у них народилося двоє дітей, ОСОБА_3 , 1996 року народження та ОСОБА_1 1993 року народження. Після розлучення, виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради йому було видано ордер на жиле приміщення, кімнату АДРЕСА_2 , на основі якого у цій кімнаті у 2005 році зареєстрували своє місце проживання і вселилися відповідач з дітьми: ОСОБА_1 (1993 р.н.), та дочкою ОСОБА_3 (1996 р.н.), які на той час були неповнолітніми.

З 2014 року, після досягнення дітьми повноліття, відповідач почав періодично їздити за кордон для покращення свого фінансового становища та з метою уникнення погіршення відносин з дітьми, а також надаючи сину можливість самостійно проживати у даній кімнаті, так як на той час дочка вже переїхала в іншу кімнату, яка була надана у користування.

Повертаючись в Україну, він проживав у кімнаті, що супроводжувалось перешкодами зі сторони сина, які полягали у періодичній зміні замків у вхідних дверях та відмові надавати нові ключі, але суперечки вирішувались компромісом і він отримував доступ до кімнати, але потім ситуація повторювалася знову.

09.05.2022 року, коли в чергове повернувся до кімнати, йому було відмовлено у передачі ключів у грубій формі та повідомлено, що він не зареєстрований в даній кімнаті, у зв`язку з цим він звернувся до Центру надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська, де дізнався про позбавлення його права користування кімнатою на основі заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано- Франківської області у справі №344/14425/19 від 26.11.2019 року.

Зазначає, що під час ухвалення зазначеного рішення, судом першої інстанції не було враховано істотних обставин справи, оскільки вказаним рішенням його позбавлено права користування єдиним житлом, так, як у його власності відсутнє будь-яке інше житло.

Скаржник посилається на те, що судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_2 не є та не може бути належним позивачем у цій справі, оскільки нею не надано жодних доказів порушення відповідачем саме її прав та які б підлягали судовому захисту у межах цього спору.

Зазначив, що відповідач періодично не проживав у кімнаті з причин того, що син протягом тривалого часу чинив перешкоди скаржнику у доступі до житла шляхом заміни замків у вхідних дверях, про що зазначено в Акті обстеження житлового приміщення, де зазначено, що у нього відсутні ключі від кімнати №79. Також зазначив про порушення ст. 95 ЦПК України, а саме копії доданих документів належним чином не засвідченні, що свідчить про їх недопустимість як доказів та є такими не можуть братись судом до уваги під час винесення рішення.

Скаржник зазначив, що він не отримував судових повісток, ухвали про відкриття провадження у справі та не уповноважував ОСОБА_2 на отримання кореспонденції за місцем своєї реєстрації.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, його інтереси в судовому засідання представляє його представник ОСОБА_4 , яка підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. За його адресою, яка вказана у позовній заяві направлялася судова повістка повідомлення, яка повернулася з відміткою адресат відсутній. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи, що позивач в позовній заяві не зазначив адресу місяця свого фактичного проживання, а зазначив адресу місця реєстрації згідно якої судом направлялися судові повістки повідомлення і яка повернулась з відміткою адресат відсутній колегія суддів з врахуванням положень ч. 8 Ст.128 ЦПК України вважає, що позивач є таким, що належно повідомлений про дату, місце та час судового засідання.

У судове засідання представник третьої особи на стороні позивача КП «Управляюча компанія «Комфортний дім»» Івано-Франківської міської ради не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлена у визначеному законом порядку

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач понад п`ять років не проживає за місцем реєстрації, а тому є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнаті АДРЕСА_2 , та дійшов висновку, що вимоги про зняття відповідача з реєстрації не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття з реєстрації.

Колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов поспішно, враховуючи наступне.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (частина шоста статті 128 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не отримував копію ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської від 13 серпня 2019 року про відкриття провадження у справ та копію позовної заяви.

В матеріалах справи відсутні відомості по отримання відповідачем судової повістки - повідомлення про судове засідання, яке було призначено на 25 вересня 2019 року о 11 год 20 хв, та на 26 листопада 2019 року 08 год 55 хв.

Зазначені обставини дають підстави для висновку про розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 , що до якого відсутні відомості про належне його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Таким чином, відповідач у справі не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що суперечить статтям 7, 128 та ч.4 ст.223 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача, який не повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду і який обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, позовну заяву подано ОСОБА_2 . Із тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 звернулася до суду в інтересах свого сина ОСОБА_1 , 1993 року народження. До позовної заяви була додана довіреність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 28 травня 2019 року (а.с.4-7).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2019 року за вказаною позовною заявою було відкрито провадження, суд ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Разом з тим, 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» № 1401-VIII, відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (підпункт 11).

У частині четвертій статті 131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з вимогами частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно із частиною шостою статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справи ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у справі є визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнаті АДРЕСА_2 та зняття його з реєстрації.

Отже, у справі заявлено позов немайнового характеру, в якому ціна позову не визначалася, вона не є малозначною в силу закону.

Крім того, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2019 рок суд ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, справа малозначною судом не взнавалась.

Таким чином, з урахуванням положень ст.19, 274 ЦПК України справа не є малозначною, а відтак представником у ній може бути лише адвокат або законний представник.

ОСОБА_2 не є адвокатом та/або законним представником позивача ОСОБА_1 , а відтак вона не може бути представником у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка немає повноважень на ведення справи.

Згідно з ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статями 255 та 257 цього Кодексу.

З урахуванням викладено, на підставі п.4ч.1 ст.374, п.3 ч.3 ст.376, ч.1 ст.377 ЦПК України заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року підлягає скасуванню, позовна заява ОСОБА_1 , яка подана ОСОБА_2 , залишенню без розгляду.

Суд апеляційної інстанції не дає оцінку доводам апеляційної скарги, оскільки вони можуть бути предметом судового розгляду при новому розгляді справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення, то судові витрати скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача по справі.

За подання апеляційної скарги скаржником ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1152, 60 грн (а.с.90). Тому з позивача по справі ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь скаржника судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 377, 382,384 ЦПК України Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 , яка подана ОСОБА_2 , залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1152,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А.Девляшевський В.А.