Справа №489/312/22
Провадження № 22-ц/812/933/22
№ 22-ц/812/936/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 листопада 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2022 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2022 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Микульшиною Г.А., повний текст яких складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - «ПрАТ «УПСК»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 11 вересня 2021 року в м. Миколаєві на перехресті вул. Космонавтів та вул. Троїцька сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля SKODA Fabia, що належить позивачу, та автомобіля KIA Optima, під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2021 року ОСОБА_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, а саме ДТП, що сталася 11 вересня 2021 року за участі вищевказаних транспортних засобів, в результаті чого транспортний засіб SKODA Fabia, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ліміт за шкоду майну становить 130000,00 грн.

Відповідно до страхового акту №028/037/015677/21/1, складеного 10 листопада 2021 року сума страхового відшкодування склала 46413 грн.27 коп., які відповідно до платіжного доручення №20618 від 11 листопада 2018 року, за заявою позивача про страхове відшкодування перераховано на СТО ФОП ОСОБА_3 . Вказана сума була визначена страховиком без погодження з позивачем.

Проте, на час здійснення ремонтних робіт було виявлено, що суми страхового відшкодування недостатньо для повного відновлення пошкодженого автомобіля. Крім того, деякі запасні частини, а саме: ліхтарі задній лівий та правий, бампер задній, задня права частина кузова у СТО були відсутні. У зв`язку з чим, ці запасні частини, вартість яких склала 18026 грн. позивач придбав за власний рахунок, та в подальшому їх було використано при ремонті.

Не погодившись із визначеною страховиком сумою відшкодування позивачем було замовлено Звіт №279-21 про незалежну оцінку майна від 25 жовтня 2021 року з визначенням вартості матеріального збитку, відповідно до якого станом на дату ДТП 11 вересня 2021 року вартість матеріального збитку становить 49 481 грн.81 коп. з урахуванням ПДВ в запчастинах, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 75 989 грн.11 коп.

З врахуванням наведеного вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 64 439 грн.27 коп.( 46413.27+18026.00).

Таким чином, після повного відновлювального ремонту належного йому автомобіля відповідач має відшкодувати позивачу 18026 грн.00 коп.

Відповідно до ст.134 ЦПК України попередній розрахунок судових витрат становить 9492 грн.40 коп., з яких судовий збір за подання позову - 992 грн.40 коп.; витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до Договору про надання правової допомоги №22/12-21 від 22 грудня 2021 року та довідки про сплату витрат на правову допомогу 5000 грн, витрати на проведення незалежної оцінки майна 3500 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути зі ПрАТ «УПСК» на свою користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 18 026 грн.00 коп., витрати на проведення незалежної оцінки майна з визначення вартості матеріального збитку в сумі 3500 грн., витрати на надання правової допомоги в сумі 5000 грн. та 992 грн.40 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 16 026 грн.00 коп., витрати на проведення незалежної оцінки майна з визначення вартості матеріального збитку в сумі 3 500 грн.00 коп. та 992 грн. 40 грн. судового збору.

14 вересня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рудь С.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Додатковим рішенням того ж суду від 27 вересня 2022 року стягнути з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 445 грн.00 коп.

Не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції ПрАТ «УПСК» подало на них апеляційну скаргу.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказували, що судом порушено норми матеріального права, неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому просили про їх скасування та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, зокрема вказували, що правові відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Пре обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами, прийнятими відповідно до них.

Судом першої інстанції при вирішення позовних вимог не прийнято до уваги, що нормами законодавства саме на страховика за вищезазначеним Договором страхування покладено обов`язок з визначення розміру шкоди. В зв`язку з тим, що представником ПрАТ «УПСК» своєчасно оглянуто пошкоджений транспортний засіб та визначено розмір відшкодування за пошкоджений транспортний засіб, у страховика відсутні підстави для визначення розміру страхового відшкодування на підставі Звіту наданого позивачем та відшкодування позивачу витрат на визначення розміру шкоди.

Ленінським районним судом м. Миколаєва не прийнято до уваги, порядок та умови виплати страхового відшкодування, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до Ремонтної калькуляції № 9130307_N від 09 листопада 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 73 843грн.36 коп., з урахуванням суми ПДВ.

Керуючись положеннями ст. 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року № 1074/8395 (далі - Методика) встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнта фізичного зносу.

ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування на реквізити зазначені в заяві про страхове відшкодування у розмірі 46 413,27 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0.6025, що підтверджується платіжним дорученням № 20618 від 11 листопада 2022 року.

Під час розгляду справи судом не прийнято до уваги, що оскільки ПрАТ «УПСК» вже виплачене страхове відшкодування в сумі 46 413 грн.27 коп., то сума позовних вимог до відповідача не може перевищувати 3068 грн.54 коп. (49 481.81 -46413.27).

Крім того, надана позивачем квитанція ФОП ОСОБА_3 від 29 жовтня 2021 року не дає підстав для збільшення розмірі шкоди, визначеної у ремонтній калькуляції відповідача або ПП ОСОБА_4 , у наданому позивачем звіті, адже відсутні докази, що вказані пошкодження не враховані під час визначення розміру шкоди відповідачем або ПП ОСОБА_4 .

При визначені розміру відшкодування відповідачем та ПП ОСОБА_4 враховані всі пошкодження зафіксовані після ДТП, до акту огляду наданих сторонами внесена інформацію про пошкодження ліхтарів, тому покладання на страховика додаткових витрат в сумі 18026 грн. є порушенням ст. 29 Закону України 1961-1У.

У свою чергу судом не прийнято до уваги, що Страховик, за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 29 Закону України № 1961-IV відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Інформація про вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу міститься в наданому Страховиком розрахунку та наданому Позивачем Звіті.

Таким чином, судом першої інстанції безпідставно стягнуто відшкодування понад суму визначену Страховиком, та навіть більшу ніж зазначена у наданому Позивачем Звіті (з урахуванням уже сплаченої Страховиком відшкодування в сумі 46 413,27 грн., позаяк в Звіті зазначено що вартість відновлювального ремонту складає 49 481,81 грн.

Вказували, що згідно з положеннями ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Щодо витрат на правову допомогу, вказували, що заявлена сума є необґрунтованою і не пропорційною до розміру заявлених позовних вимог та предмета спору, неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Предмет спору у цій справі не є складним, юридичні підстави позови ґрунтуються на прямій нормі ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підстави і обґрунтування є простими і не мають альтернативних варіантів. Доведення фактичних підстав позову, не обумовлено вжиттям адвокатом будь-яких професійних дій спрямованих на отримання та збирання доказів, оскільки всі матеріали були отримані позивачем, а тому доведення позовних вимог не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складності процесуальних документів не є значним, пошук релевантної судової практики та розробка правової позиції в такій категорії справ не має ніякого змісту.

Правом на подачу відзиву на час розгляду справи апеляційним судом ні позивач, ні третя особа не скористалися.

Про розгляд справи апеляційної інстанції учасники справи повідомлені належним чином.

Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За ч.1 ст.7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч.6 ст.7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів узгодження страховою компанією розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, а правильність розрахунку розміру страхового відшкодування не доведено, на користь позивача необхідно стягнути різницю між сумою реальною вартістю збитків та сумою страхової виплати, що була сплачена страховою компанією.

Водночас суд вважав, що позов до страхової компанії підлягає частковому задоволенню з присудженням стягнення з відповідача недоплаченої суми 16 026 грн. Вимоги позивача про стягнення суми в 2 000грн. передплати за запчастини згідно квитанції № Р24АС0579, оскільки платником згідно вказаної квитанції є не позивач, а інша особа - ОСОБА_5 .

З таким рішенням суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступні обставини.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 11 вересня 2021 року на перехресті вул. Космонавтів та вул. Троїцька в м. Миколаєві, сталася дорожно-транспортна пригода за участі автомобіля SKODA Fabia, що належить позивач ОСОБА_1 та автомобіля KIA Optima, під керуванням ОСОБА_2 .

В результаті ДТП транспортний засіб SKODAFabia, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11листопада 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП ( а.с.13).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн.00 коп., франшиза - нуль грн.

15 вересня 2021 року ОСОБА_6 письмово подав до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за вх. № 1175 ( а.с.85-86).

Того ж дня, 15 вересня 2021 року представником ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу SKODA Fabia, д/н НОМЕР_1 , про що складено Акт огляду транспортного засобу, в якому зазначено деталі, які підлягають заміні, та описано пошкодження ( а.с.87-89).

Згідно ремонтної калькуляції №9130307 від 09 листопада 2021 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 46413 грн.27 коп. з яких:

16674 грн. (12180+4494) - ремонтно-відновлювальні роботи;

11642 грн.24 коп. ( 1073.70+910.54) - вартість матеріалів;

45527 грн.12 коп. (запчастини, що підлягають заміні).

За визначенням Ез №15677 від 01 жовтня 2021 року - коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу позивача становить 0.6025 ( а.с.89,90-94).

Відповідно до страхового акту (аварійного сертифікату) № 028/037/015677/21/1, складеного 10 листопада 2021 року, потерпілому ОСОБА_1 визначена сума страхового відшкодування у розмірі 46413 грн.27 коп. Ця сума була визначена страховиком і погодження з позивачем.

За заявою ОСОБА_1 від 26 жовтня 2021 року вказана сума була перерахована на рахунок СТО ПП ОСОБА_7 , що підтверджується платіжним дорученням №20618 від 11 листопада 2021 року ПрАТ «УПСК» ( а.с.15.16).

Відповідно до Звіту № 279-21 про незалежну оцінку майна від 25 жовтня 2021 року з визначення вартості матеріального збитку заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля SKODA Fabia, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 . Станом на дату ДТП 11 вересня 2021 року вартість матеріального збитку становить 49481,81 грн. з урахуванням ПДВ в запчастинах. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 75989 грн.11 коп. (з рахуванням ПДВ в запчастинах)

Згідно акту виконаних робіт від 16 грудня 2021 року № БА-0000016, наданого ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту (включаючи вартість робіт з ремонту та вартість запчастин) автомобіля SKODA Fabia, д/н НОМЕР_2 , склав 46 413 грн.27коп.

Позивач зазначає, що до проведення відновлювального ремонту, ним та ФОП ОСОБА_3 було встановлено, що страхового відшкодування в сумі 46 413грн.27коп. недостатньо повного відновлення пошкодженого транспортного засобу. Враховуючи викладене було досягнуто домовленості, що частину запчастин позивачем було придбано самостійно та в подальшому встановлено ФОП ОСОБА_3 .

Так, згідно Довідки ФОП ОСОБА_3 від 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 в зв`язку з нестачею розміру страхового відшкодування позивачем було самостійно придбано та надано наступні запчастини для проведення відновлювального ремонту автомобіля SKODA Fabia: ліхтар задній лівий, ліхтар задній правий, бампер задній, задня права частина кузова. Вартість вказаних запчастин склала 16 200 грн., 284 грн. - комісія за переказ коштів, 1 542 грн. - оплата за доставку запчастин, що разом склало 18 026 грн. На підтвердження понесених витрат позивачем до матеріалів справи долучено квитанції.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18).

У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 6-691цс15: правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);

- у справі № 522/15636/16-ц: виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15).

Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20).

Між тим, суд першої інстанції безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, викладені у вищезгаданих постановах, залишив поза увагою те, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, у зв`язку з чим у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, навіть незважаючи на те, що встановлений страховим полісом ліміт відповідальності є більшим, ніж страхова виплата

Заперечуючи проти позову та звертаючись із апеляційною скаргою ПрАТ «УПСК» посилалось на те, що на підставі зазначених норм Закону виплата страхового відшкодування проведена у розмірі шкоди, оціненої страховою компанією.

15 вересня 2021 року представником ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу SKODA Fabia, д/н НОМЕР_1 та складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу. При цьому, позивач був присутній при огляді експертом автомобіля та погодився з переліком пошкоджень, підписавши акт огляду транспортного засобу. Після чого позивачу, як передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснено виплату страхового відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що при наявності розбіжності між страховим актом (аварійного сертифікату) № 028/037/015677/21/1, складеного 10 листопада 2021 року та звітом № 279-21 про незалежну оцінку майна від 25 жовтня 2021 року позивач мав право звернутись до суду першої інстанції із клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

У свою чергу, позивач не скористався своїм правом та не заявив під час судового розгляду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а отже не довів у належний спосіб, що розмір страхового відшкодування визначений страховою компанією неправильно.

Посилання позивача на те, що він не погодившись із сумою страхового відшкодування направив страховій компанії листа про незгоду із розміром страхового відшкодування, проте відповіді від відповідача не отримав та пояснення представника позивача ОСОБА_8 , наданих у судовому засіданні, що таких доказів позивач у себе не зберіг, так як не оцінив можливість подачі цивільного позову до відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відносини між ОСОБА_2 та його страховиком ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону № 1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що розмір шкоди, завданої ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує виплачений страховою компанією за правилами статті 29 Закону № 1961-IV розмір страхового відшкодування, колегія суддів приходить до висновку про те, що саме з винної особи на користь позивача може бути стягнення різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача різниці між розміром завданої позивачу шкоди, який був оцінений страховиком та позивачу виплачене страхове відшкодування на підставі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та загальною вартістю відновлюваного ремонту транспортного засобу, оскільки різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню з винної особи.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість наведеної в апеляційній скарзі підстави апеляційного оскарження судового рішення.

14 вересня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рудь С.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Вимога учасника справи щодо розподілу судових витрат не є позовною вимогою, а є процесуальною дією суду.

За загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також не вирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Додатковим рішенням того ж суду від 27 вересня 2022 року стягнути з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 445 грн.00 коп.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду цієї справи оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовано, то додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2022 року, яким вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, також слід скасувати.

В той же час, із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УПСК» підлягає стягненню 1488 грн. 60 коп. судового збору сплаченого при поданні цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367,369,374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2022 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 вересня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (ЄДРПОУ 20602681) судові витрати у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постави складено 08 листопада 2022 року.