Провадження №2-п/333/38/22
УХВАЛА

07 червня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі :

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю: секретаря судового засідання Іщенко А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, обґрунтовуючи її таким.

23.12.2014 року ОСОБА_5 (до шлюбу ОСОБА_6 ) звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до свого рідного брата - ОСОБА_3 (чоловік ОСОБА_2 ), третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини і в обґрунтування позову вказала, що вона є донькою ОСОБА_7 , померлої у 2003 році та ОСОБА_8 , померлого у 2004 році.

У своїй заяві позивач вказала, що 26.04.1998 року виїхала для роботи та проживання до Сполучених Штатів Америки, де мешкає і по цей час, перебуває на тимчасовому обліку в Генеральному консульстві України в Нью-Йорку (США). Влітку 2014 року позивач дізналась про те, що її батьки померли, після їх смерті залишилось спадкове майно - трикімнатна квартира. Батьки позивача мешкали разом з її братом - ОСОБА_3 , тому останній фактично прийняв спадщину, а вона не прийняла спадщину після смерті своїх батьків у встановлений законом строк, так як безвиїзно знаходилась у Сполучених Штатах Америки і не була повідомлена про смерть батьків. В зв`язку викладеним, позивач просила визнати причину пропуску строку звернення до нотаріальної контори поважною та надати їй додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батьків.

Заочним рішенням від 03.03.2015 року суд встановив додатковий строк ОСОБА_5 для подання заяви про прийняття спадщини протягом 2 місяців з моменту набрання рішенням законної сили.

ОСОБА_2 просила суд поновити їй строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення, переглянути та скасувати вказане заочне рішення, виходячи з такого.

У матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 постійно з 1998 року проживає у США, ніколи не приїздила до України та не мала можливість своєчасно, а не через 10 років дізнатися про смерть батьків. Викладене у заяві останньої не відповідає дійсності, тому що її померлий чоловік ( ОСОБА_3 ) постійно спілкувався зі своєю сестрою ( ОСОБА_5 ) і відповідно своєчасно повідомляв про смерть батьків. Тому, ОСОБА_5 мала можливість подати заяву про прийняття спадщини поштою, але цього не зробила.

Пояснюючи пропущений строк на оскарження заочного рішення від 03.03.2015 року та її право звернутися із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вона як дружина померлого стала правонаступником останнього.

Про заочне рішення суду ні їй, ні ОСОБА_3 відомо не було. Лише у січні 2021 року під час оформлення спадкової справи вона дізналася про існування такого рішення. 05.01.2021 року вона отримала у канцелярії суду копію заочного рішення від 03.03.2015 року.

Судові повістки на засідання суду ОСОБА_3 не отримував, адресу свого проживання у той період не змінював, тому винесення рішення у його відсутність є незаконним, крім того, воно порушує її права та права її сина ОСОБА_8 на спадкування. Позбавивши її чоловіка ОСОБА_3 можливості прийняти участь у судовому розгляді, суд позбавив його й можливості подати заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 підтримала заяву про перегляд заочного рішення суду, просила її задовольнити. При цьому зазначила, що ОСОБА_5 знала про смерть своїх батьків, так як постійно спілкувалася зі своїм братом ОСОБА_3 (чоловіком ОСОБА_2 ). Цей факт у подальшому, під час судового розгляду можуть підтвердити свідки (друзі та родичі родини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ). Вважає, що ОСОБА_2 у розумінні вимог ст.55 ЦПК України є правонаступником свого чоловіка ОСОБА_3 , тому має і право подати заяву про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року. Крім того, ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення фактично в інтересах своєї доньки ОСОБА_8 та дії на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

У попередніх судових засіданнях ОСОБА_2 підтримала свою заяву, просила її задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач по цій справі ОСОБА_3 був її чоловіком, але у період з 2010 р. по 2018 р. вони разом не мешкали, але перебували у добрих відносинах. Коли у 2003 та 2004 р.р. померла мати та батько її чоловіка, останній про це повідомляв своїй рідній сестрі ОСОБА_5 , яка на той час перебувала у США.

У подальшому, ОСОБА_3 прийняв у спадщину від батьків останнього частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , які у 2013 році подарував своїй доньці ОСОБА_8 .

Після заочного рішення від 03.03.2015 року Комунарський районний суд м. Запоріжжя виніс ще два рішення: щодо визнання свідоцтва на право на спадщину після померлих ОСОБА_7 (матері ОСОБА_3 ) та ОСОБА_8 (батька ОСОБА_3 ) в частині недійсними та визнання права власності за ОСОБА_5 1/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи, що на момент прийняття вказаних рішень фактично частки спірної квартири належали її доньці ОСОБА_8 , тому заочне рішення від 03.03.2015 року порушує права саме останньої. Заяву про перегляд заочного рішення суду вона подавала в інтересах своєї доньки ОСОБА_8 , але її представник, яка складала цю заяву помилково зазначила, що заочне рішення порушує її права та її сина. На цей час вона також діє в інтересах ОСОБА_3 , яка на цей час проживає у Туреччині, на підставі нотаріально завіреної довіреності.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечував проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду. При цьому вказав, що в даному випадку незрозуміло взагалі коли ОСОБА_2 довідалася про наявність заочного рішення Комунарського районного суду від 03.03.2015 року, тому неможливо і вирахувати чи пропущений останньою строк для подачі такої заяви.

Також, ОСОБА_2 у своїй заяві вказує, що при подачі заяви про перегляд заочного рішення діє в своїх інтересах та інтересах свого сина ОСОБА_8 , а у судовому засіданні вказала, що діє в інтересах своєї доньки ОСОБА_8 . Вважає, що ОСОБА_2 у розумінні вимог ст.55 КПК України не могла звертатися до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Крім того, відсутні будь-які підстави скасовувати заочне рішення у порядку ст. 288 ЦПК України, так як у судовому засіданні не встановлено одну з двох обов`язкових обставин, а саме: докази, на які посилається ОСОБА_2 мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позивач ОСОБА_5 у попередніх судових засіданнях зазначила, що вона повідомляла свого брата ( ОСОБА_3 ) за життя останнього, що буде подавати заяву про встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Вона дійсно не знала про смерть своїх батьків, тому своєчасно не звернулася до нотаріуса. У період 1998-2020 р.р. вона перебувала у США, де постійно мешкала та працювала.

Суд, розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, вислухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 23.12.2014 року ОСОБА_5 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач в обґрунтування позову вказала, що вона є донькою ОСОБА_7 , померлої у 2003 році та ОСОБА_8 , померлого у 2004 році. 26.04.1998 року позивач виїхала для роботи та проживання до Сполучених Штатів Америки, де мешкає і по цей час. ОСОБА_5 перебуває на тимчасовому обліку в Генеральному консульстві України в Нью-Йорку (США). Влітку 2014 року позивач дізналась про те, що її батьки померли, після їх смерті залишилось спадкове майно трикімнатна квартира АДРЕСА_2 . Батьки позивача мешкали разом з її братом ОСОБА_3 , тому останній фактично прийняв спадщину. ОСОБА_5 не прийняла спадщину після смерті своїх батьків у встановлений законом строк, так як безвиїзно знаходилась у Сполучених Штатах Америки і не була повідомлена про смерть батьків. В зв`язку викладеним, позивач просить визнати причину пропуску строку звернення до нотаріальної контори поважною та надати їй додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батьків ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори.

03.03.2015 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя було задоволено позовну заяву ОСОБА_5 та визначено останній додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 протягом двох місяців з моменту набрання рішення законної сили.

На момент вирішення вказаної справи успадковані частки квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 подарував своїй доньці ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 24.09.2013 року.

У подальшому, ОСОБА_5 звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та до суду із позовною заявою про визнання свідоцтв про право на спадщину, видані ОСОБА_3 на частини квартири, що належали померлим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , недійсними.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2015 року:

- свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорозької державної нотаріальної контори Евграфовою О.М.. зареєстроване у реєстрі за № 1-1071, визнано недійсним в частині визнання за ОСОБА_3 права на 1/2 частку спадщини після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка складалась з 1/6 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визначено вважати, що свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідчене 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Євграфовою O.M., зареєстрованим в реєстрі за № 1-1071, за ОСОБА_3 визнано право на 1/3 частку спадщини після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка складалась з 1/6 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 20 липня 2011 р. державним нотаріусом Шостої Запорозької державної нотаріальної контори Евграфовою O.M., зареєстроване в реєстрі за № 1-1073, визнати недійсним в частині визнання за ОСОБА_3 права на спадщину після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка складалась з 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визначено вважати, що свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 20 липня 2011 р. державним нотаріусом шостої Запорізької державної нотаріальної контори Євграфовою О.М., зареєстрованим в реєстрi за № 1-1073, за ОСОБА_3 визнано право на 1/9 частку спадщини після смерті ОСОБА_8 . померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка складалась з 2/9 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього, ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом про визнання права власності на частку спадщини після померлих батьків. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2016 року за ОСОБА_5 було визнано:

- право власності на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом пiсля смерті батькiв: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , котра в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована 24.09.2013 р. за ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 24.09.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською-Фастовець О.О.;

- договір дарування від 24.09.2013 року в частині дарування 2/3 часток, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Едемською-Фастовець О.О., за яким ОСОБА_3 подарував дочці ОСОБА_11 , окрім належної йому частки квартири, також належну ОСОБА_5 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 та вважати, що ОСОБА_12 подарована 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Право на спадкування не відноситься до тих прав, які в силу статті 1219 ЦК України є особистими і відносно яких правонаступництво недопустиме, оскільки здійснення цього права не пов`язано з певною особою, а тому може здійснюватися і спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах.

Вказану правову позицію Верховний Суд визначив у своїй постанові від 16.05.2018 року у справі №523/17848/16-ц.

ОСОБА_2 є дружиною померлого відповідача ОСОБА_3 , яка перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі на час його смерті, а також була зареєстрована з ним в одному житловому приміщенні, що вказує на те, що відповідно до приписів ч.ч.3,5 статті 1268 ЦК України вона прийняла спадщину. Крім того, за спадкової справи вбачається, що вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Таким чином, ОСОБА_2 мала право як правонаступник померлого відповідача ОСОБА_3 звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ст.55 Конституції України права людини і громадянина захищаються судом.

З матеріалів справи вбачається, що копію заочного рішення від 03.03.2015 року ОСОБА_8 (син ОСОБА_2 ) отримав у Комунарському районносу суді 05.01.2021 року. Враховуючи пояснення ОСОБА_2 , що вона фактично у той же день дізналася про наявність вказаного заочного рішення, і відсутня можливість перевірити вказаний факт, суд дійшов до висновку, що є підстави для поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Статтею 288 ЦПК України визначено дві підстави за яких заочне рішення підлягає скасуванню, а саме, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. З огляду на роз`яснення, надані в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зі змісту вказаної вище статті та роз`яснень Пленуму ВСУ вбачається, що скасування заочного рішення судом, який його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин одночасно: відповідач не з`явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачу ОСОБА_3 двічі направлялася судова повістка, яка повернулася до суду не врученою із зазначенням «за закінченням строку зберігання». Таким чином, встановлено, що працівником пошти фактично не було зазначено про причини не вручення судових повісток відповідачу. Отже, вважаю, що ОСОБА_3 фактично не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і відповідно його неявки у судові засідання неможливо визнати неповажними.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

ОСОБА_2 у своїй заяві про перегляд заочного рішення не посилається на докази, якими вона обґрунтовує свої заперечення проти вимог ОСОБА_5 , а лише констатує, що пояснення останньої не відповідають дійсності, що позивач не надала доказів щодо перебування з 1998 року на території США. Також, зазначає, що ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини могла направити і поштою.

Крім того, ОСОБА_2 вказує, що прийняття заочного рішення 03.03.2015 року фактично позбавило ОСОБА_3 подати заву про застосування позовної давності. Суд вважає, що таке посилання не є посиланням на докази у розумінні вимог ст.285 КПК України. Крім того, на цю обставину представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 взагалі не посилалася, обґрунтовуючи заяву про перегляд заочного рішення.

ОСОБА_4 у судовому засіданні послалася, що ОСОБА_5 знала про смерть своїх батьків, так як постійно спілкувалася зі своїм братом ОСОБА_3 . Цей факт у подальшому, під час судового розгляду можуть підтвердити свідки (друзі та родичі родини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ).

Водночас, ОСОБА_4 у судовому засіданні не надала взагалі жодних доказів про існування таких свідків, про бажання надавати ними показань, враховуючи факт родинних відносин та вимоги ст.63 Конституції України. Крім того, показання зазначених осіб фактично могли встановити лише факт спілкування ОСОБА_3 та ОСОБА_5 після смерті батьків останніх. Але факт повідомлення ОСОБА_3 позивачу про смерть батьків це фактично показання з чужих слів.

Відповідно до ч.2 ст.90 ЦПК України якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надавала первинне повідомлення (в даному випадку це ОСОБА_3 ), показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимим згідно з правилами ЦПК України. Посилання на інші докази у заяві ОСОБА_2 та в усній промові її представника ОСОБА_4 під час судового засідання, відсутні.

Таким чином, ОСОБА_2 у своїй заяві про перегляд заочного рішення та її представник ОСОБА_4 під час судового засідання, на думку суду, відповідно до вимог ч.1 ст.288 ЦПК України не вказали та не надали жодного доказу, в розумінні ст. 76 ЦПК України, який би мав істотне значення для правильного вирішення справи та не був врахований судом під час ухвалення рішення 03.03.2015 року.

Оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 76, 90, 284, 285, 287, 288 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1218, 1219 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Згідно ч.4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 10.06.2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод