ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року

м. Черкаси

справа № 712/11721/21 провадження № 22-ц/821/1406/22 категорія 331060000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретар: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідачі: Черкаська міська рада, Виконавчий комітет Черкаської міської ради

третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3

розглянув у порядку позовного провадження апеляційну скаргу Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2022 року та додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання наймачем квартири.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання наймачем квартири.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що у 2007 році він познайомився з ОСОБА_4 . В них склались добрі відносини і оскільки на той час вони обоє не перебували у шлюбі та не мали власних сімей, тому саме ці обставини призвели до виникнення між ними фактичних сімейних відносин.

З 12 жовтня 2008 року сторони почали спільно проживати за адресою місця проживання ОСОБА_4 , а саме у кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_1 , яка винаймалась відповідно до договору від 01 серпня 2002 року, укладеного між ОСОБА_4 та Черкаським Державним заводом хімічних реактивів.

Проживаючи спільно, між сторонами існували досить добрі сімейні стосунки, вони мали спільний бюджет, разом відпочивали, проводили вільний час, проводили поточні ремонти свого помешкання, сплачували комунальні послуги та інше. Стосовно реєстрації їхнього шлюбу у встановленому законом порядку, позивач та ОСОБА_4 не замислювались, адже і без цього вони проживали повноцінною сім`єю та у реєстрації власних відносин не бачили необхідності.

В квітні 2017 року ОСОБА_4 діагностували онкологічну хворобу. З того часу і до останніх днів її життя позивач знаходився поряд з нею та забезпечував необхідним доглядом та допомогою у боротьбі з її хворобою призвело до її смерті.

Мати ОСОБА_4 проживає за межами м. Черкаси, а інших родичів, які б знаходились поряд з нею та мали можливість забезпечити її належним доглядом вона не мала, відтак весь догляд за нею та забезпечення усім необхідним здійснювалось, виключно, ним - її чоловіком ОСОБА_1 .

В силу вказаних обставин ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали повноцінною сім`єю, адже були поєднані спільним побутом, мали спільні права та обов`язки притаманні повноцінній сім`ї.

Відповідно до корінців про нарахування оплати за комунальні послуги по кімнаті № 711, а також згідно відповіді на запит з КП «Черкасиводоканал», оплата проводилась на 2-ох мешканців, тобто на ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідями на запит з департаменту житлово-комунального комплексу та департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради повідомлено про те. що кімната АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності Черкаської міської ради (попередній квартиронаймач не використав своє право на приватизацію займаного житла).

Відповіддю з виконавчого комітету Черкаської міської ради на звернення щодо зміни договору найму житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_2 , повідомлено про те, що він не є членом сім`ї наймача - ОСОБА_4 , а відтак і правових підстав для зміни договору найму вказаної кімнати не має.

Зважаючи на те, що з 2009 року по час смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спільно проживали за однією адресою - АДРЕСА_1 , були поєднані спільним побутом, мали спільний бюджет, доглядали за своїм помешканням, проводили його поточні ремонти, разом відпочивали та проводили вільний час, ОСОБА_1 надавав ОСОБА_4 необхідний догляд та допомогу під час її хвороби, вони ми мали спільні права та обов`язки, притаманні сімейним, а відтак позивач є членом сім`ї ОСОБА_4 , він продовжує проживати в займаному житловому приміщенні, ОСОБА_1 має право на визнання його наймачем кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного позивач просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 12 жовтня 2008 року по день смерті ОСОБА_4 , а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 . А також визнати його наймачем житлової кімнати за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 з 12 жовтня 2008 року по день смерті ОСОБА_4 , а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатковим рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2022 року резолютивну частину рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2022 року доповнено реченням, яким визано ОСОБА_1 наймачем житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в судовому засіданні було доведено факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з 12 жовтня 2008 року по 15 листопада 2020 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спільне проживання вказаних осіб без реєстрації шлюбу доведено не лише фактом їх спільного проживання в одній кімнаті, а й показами свідків (сусіди та лікарі померлої), які підтвердили факт проживання позивача та ОСОБА_4 разом за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 12 жовтня 2008 року, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету.

Спільне проживання та ведення спільного господарства сторін підтверджується також наданими позивачем копіями квитанцій про оплату комунальних послуг, що було б неможливим, якби він проживав за іншою адресою. Також вказаний факт підтверджується наявністю у позивача ключів від кімнати № 711 та його фактичне проживання в даній кімнаті.

Крім того, суд врахував, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати його наймачем вказаної кімнати, оскільки він з 12 жовтня 2008 року постійно проживав в даній кімнаті однією сім`єю, як чоловік та дружина, з померлою ОСОБА_4 , яка була наймачем кімнати, вів з нею спільне господарство, та продовжує проживати у ній.

Суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо допустимих й належних доказів, які в своїй сукупності свідчать про законність його вселення у спірну кімнату, постійне проживання з жовтня 2008 року у зазначеній кімнаті, ведення спільного господарства з померлим наймачем, а тому наявні правові підстави для задоволення його позову про визнання наймачем кімнати.

На думку суду відсутність письмової згоди наймача не свідчить про те, що ОСОБА_1 не набув право користування спірним жилим приміщенням.

Судом враховано, що відповідачами не надано суду жодного доказу про незаконність проживання позивача в даній кімнаті починаючи з жовтня 2008 року. Крім того за вказаною адресою нараховувались комунальні послуги на двох осіб, а тому суд не врахував доводи відповідачів про не проживання позивача в кімнаті, що було встановлено в ході розгляду справи та підтверджено наявними в справі доказами.

Також, суд взяв до уваги ту обставину, що управляюча компанія ОСББ «Калиновий 70» вимог про виселення ОСОБА_1 з кімнати не заявляла. Надання кімнати для проживання іншій особі не спростовує факт постійного проживання ОСОБА_1 в кімнаті з жовтня 2008 року як члена сім`ї наймача ОСОБА_4 та продовження проживання в ній після її смерті.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Черкаська міська рада та Виконавчий комітет Черкаської міської ради оскаржили його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просили скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2022 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, судові витрати покласти на відповідача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скрага мотивована тим, що під час розгляду справи суд не врахував, що надані квитанції про сплату комунальних послуг надані лише за вересень, жовтень та листопад 2021 року та свідчать лише про те, що такі послуги сплачувала померла ОСОБА_4 вже після своєї смерті у вересні 2021 року, а в жовтні та листопаді 2021 року платник вказаний ОСОБА_5 .

Чеки про купівлю лікарських засобів не ідентифікують особу, яка їх купувала і для кого вони куплені і хто їх призначив.

Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, подані ОСОБА_4 підтверджують те, що померла ОСОБА_4 фактично проживала одна.

Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії та заява № 5257 від 08 листопада 2019 року, подані ОСОБА_1 підтверджують ту обставину, що ОСОБА_1 не одружений та проживає разом зі своїм сином у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідь департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради від 28 вересня 2021 року № 11122-2 підтверджує ту обставину, що кімната АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності Черкаської міської ради, так як попередній квартиронаймач ОСОБА_4 не використала своє право на приватизацію житла. Також повідомлялося, що зазначена кімната включена відповідно до рішення Черкаської міської ради від 11 березня 2021 року № 4-277 до фонду орендного житла та розподілена працівнику бюджетної установи.

Відповідь виконавчого комітету Черкаської міської ради від 08 жовтня 2021 року № 11113-2 підтверджує, що на момент звернення із заявою про зміну договору найму на кімнату АДРЕСА_2 з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у останнього не було жодних законних підстав для зміни договору найму.

Крім того, поквартирна карточка на квартиру АДРЕСА_4 свідчить про те, що в квартирі проживають будило О.В. зі своїм сином ОСОБА_6 , про що також було зазначено і в декларації про доходи.

Також, рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 23 листопада 2021 року № 1384 та від 31 серпня 2021 року № 896 про включеня кімнати № 711 до фонду орендованого житла та надання в оренду кімнати для третьої особи, що не заявляє самостійних вимог у справі ОСОБА_3 ніким не скасовані та є чинними на даний час.

Припис від 20 грудня 2021 року № 411/04-10 на ім`я ОСОБА_1 про виселення з кімнати АДРЕСА_2 , після того як вказана кімната була надана працівнику бюджетної установи ОСОБА_7 позивач не виконав та кімнату не звільнив.

Всі ці докази не були належним чином враховані судом під час постановлення рішення суду.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що всупереч вимогам статті 175 ЦПК України вона не містить конкретних вимог до відповідачів. В позовній заяві взагалі не визначено, які права позивача порушено відповідачами.

Відповідно до Положення про департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 22 серпня 2019 року № 2-4723 основними напрямками діяльності департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради та його повноваження є, зокрема: здійснення зміни договорів найму неприватизованих жилих приміщень у будинках (гуртожитках) комунальної форми власності, переданих на баланс ОСББ та інших недержавних (не комунальних) підприємств, установ, організацій.

Таким чином, питання про зміну договорів найму належить до виключної компетенції департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, а вказаний департамент до участі у справі судом першої інстанції залучений не був.

Також, позивачем під час розгляду справи не було надано доказів існування письмової згоди наймача або іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Навіть сам факт проживання позивача у спірному приміщенні, якщо він буде доведений, не вказує на його проживання саме як члена сім`ї наймача і що між наймачем і позивачем не було домовленості про певний порядок проживання і на певних умовах. Право користування житловим приміщенням виникає у зв`язку із включенням особи до ордера як члена сім`ї наймача.

Особа, яка вселилася до наймача як член сім`ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання. За позивачем же зберігається право користування житлом за дресою: АДРЕСА_3 , яке визначено його місцем реєстрації, а відповідно до статті 99 ЖК України, піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Враховуючи вищевикладене, Черкаська міська рада та Виконавчий комітет Черкаської міської ради вважають, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_1 - адвоката Березенка Є.А. зазначено, що доводи апеляційної скраги є необгрунтованими та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 з 12 жовтня 2008 року фактично постійно проживав з померлою ОСОБА_4 у кімнаті АДРЕСА_2 . Дана обставина підтверджується показами свідків, відеозаписами спільних відпочинів, надання позивачем допомоги ОСОБА_4 під час її хвороби.

Факти постійного проживання за вказаною адресою підтверджується також копією заяви про призначення всіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, а також декларацією про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги та копією заяви про призначення житлової субсидії. У даних документах містяться відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) та фактичне місце проживання - АДРЕСА_1 .

Вказані відомості у документи внесені особисто ОСОБА_1 і вони повністю відповідали обставинам щодо фактичного місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_5 .

Кімната АДРЕСА_2 є єдиним та постійним місцем проживання позивача. Водночас, за адресою: АДРЕСА_3 постійно проживає син позивача - ОСОБА_6 разом зі своєю сім`єю, а реєстрація позивача за вказаною адресою жодним чином не доводить факту наявності права користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду.

Відсутність згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безсіпрно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Розглядаючи спір, суд повно та всебічно дослідив матеріали справи та надані сторонами докази і прийняв законне та обгрунтвоане рішення про задоволення позовних вимог. Підстав для його зміни чи скасування за наведенимиу апеляційній скарзі обставинами немає.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи ОСОБА_8 зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 01 серпня 2002 року між Черкаським державним заводом хімічних реактивів та ОСОБА_4 було укладено Договір, предметом якого була оренда кімнати АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_1 ).

Позивачу ОСОБА_1 було видано лікарське свідоцтво про смерть № 232 від 16 листопад 2020 року та довідку про причину смерті ОСОБА_4 . Також, в лікарському свідоцтві про смерть вказано, що смерть ОСОБА_4 настала у стаціонарі КНП «Черкаський обласний онкологічний диспансер ЧОР».

Згідно акту опитування сусідів № 90 від 28 квітня 2021 року посвідченого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Калиновий» - Мигаль В.М. підтверджено існування сімейних відносин позивача ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_4 з жовтня 2008 року в кімнаті АДРЕСА_2 .

В акті зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали спільно, разом відвідували магазини, здійснювали покупки, ходили на роботу та відпочивали. Між ними існували фактичні відносини як чоловіка та дружини, вони проживали повноцінною сім`єю, були поєднані спільним побутом, мали спільний бюджет, разом притримувались традицій, притаманних сімейним.

Під час хвороби ОСОБА_4 позивач постійно доглядав за нею та забезпечував належним лікуванням і доглядом.

В силу ускладнень хвороби, ОСОБА_4 померла, а позивач ОСОБА_1 продовжив проживати у кімнаті АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа КП «Черкасивдоканал» Черкаської міської ради від 14 квітня 2021 року № 1790/12 нарахування плати за послуги з водопостачання та водовідведення на дві особи за адресою АДРЕСА_6 здійснюється на підставі списку мешканців, фактично проживаючих в кімнатах гуртожитку надано підприємству Головою правління ОСББ «Калинове 70» ОСОБА_9 за квітень 2020 року.

Додатком до вказаного листа надано копію Списку мешканців, фактично проживаючих в кімнатах гуртожитку по АДРЕСА_6 , відповідно якого під порядковим номером 94 вказано ОСОБА_4 , кімната АДРЕСА_7 , кількість фактично проживаючих осіб - 2 особи.

Також, до матеріалів справи долучено розрахункові листи (рахунки) на оплату послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення наданих КП «Черкасиводоканал» ЧМР за червень-липень 2019 року та квітень-липень 2020 року, які були нараховані на двох осіб.

Згідно листа голови правління ОСББ «Калинове 70» Гафіяк В.М. від 23 березня 2021 року - з моменту створення ОСББ «Калинове 70» (24 листопада 2017 року) ОСОБА_1 проживав в одній кімнаті 711 з померлою квартиронаймачем ОСОБА_4 .

Під час розгляду справи, судом першої інстанції були допитані свідки (сусіди та лікарі померлої), які підтвердили, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство.

В апеляційній скарзі Черкаська міська рада та Виконавчий комітет Черкаської міської ради зазначили, що факт проживання однією сім`єю є недоведеним, оскільки ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , а ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Отже, факт реєстрації за різними адресами спростовує обставину взаємного ведення господарства та проживання сторін.

Однак, такі доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, осільки кожна особа вільна у виборі свого місця проживання, а тому воно воно може бути відмінним від зареєстрованого місця проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок про те, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обовязки (статті 3, 74 СК України)».

Факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу (постанова Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).

Колегія суддів враховує, що у контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід відзначити, що згідно з установленою судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії (відео) не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування факту наявності між сторонами відносин, притаманних сім`ї.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20.

Однак, під час розгляду справи, судом було здобуто й інші докази (листи нарахування плати за послуги; списки мешканців, фактично проживаючих в гуртожику; листи голови правління ОСББ «Калинове 70» та акти опитувань щодо кількості проживаючих осіб в кімнаті АДРЕСА_7 ), які сукупності з іншими доказами дають підстави вважати правильним висновок суду щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з 12 жовтня 2008 року по 15 листопада 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, оскільки їхнім відносинам були притаманні факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки.

За таких обставин, рішення Придніпровського районного суду м. Черкси від 07 липня 2022 року підлягає залишенню без змін, оскільки доводами апеляційної скарги не спростовано висновку суду в частині доведення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу однією сім`єю.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу сторін на слідуючі обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Черкаської міської ради від 31 серпня 2021 року № 896 «Про включення до фонду орендованого житла та надання в оренду/найм кімнат в гуртожитках» кімната АДРЕСА_2 включена до фонду орендованого житла.

Рішенням Черкаської міської радивід 23 листопада 2021 року № 1384 «Про вкючення до фонду орендованого житла та надання в оренду/найм кімнат у гуртожитках» кімната АДРЕСА_2 надана в оренду ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною першою статті 106 ЖК України визначено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Однак, за життя, будучи наймачем спірної квартири, ОСОБА_4 не ставила питання щодо приватизації зазначеного житла та мала лише право користування ним. Крім цього, ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_4 не було здійснено відповідних дій щодо реєстрації позивача у спірній квартирі.

Тобто, за період спільного проживання як чоловіка та жінки з 12 жовтня 2008 року по 15 листопада 2020 року ОСОБА_4 мала змогу зареєструвати ОСОБА_1 у встановленому законом порядку в кімнаті АДРЕСА_7 , однак не вчинила цих дій.

Крім того, судом першої інстанції було достовірно встановлено і сторони не оспорили вказаної обставини про те, що відсутня письмова згода наймача або інша угода про порядок користування жилим приміщенням.

Також, відповідно до п. 10 Правових позицій Верховного Суду України від 26 травня 2001 року щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) у члена сім`ї наймача, включеного до ордера на заселення жилдого приміщення, право користування останнім виникає у звязку із включенням до ордера, а не у звязку із вселенням в це приміщення.

На день смерті ОСОБА_4 кімната АДРЕСА_7 не належала їй на праві власності, а тому не входить до спадщини, а право користування цією кімнатою також не предається у спадок.

Крім того, судом було достовірно встановлено, що позивача ОСОБА_1 до ордера як члена сім`ї наймача за життя самого наймача ОСОБА_4 включено не було.

А відповідно до ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

За таких обставин, висновок суду про те, що відповідачі не надали суду жодного доказу про незаконність проживання позивача в спірній кімнаті як члена сім`ї наймача є помилковим, оскільки саме на позивача в даному випадку повкладено обов`язок довести суду, що він правомірно набув право на проживання в спірному майні.

Отже, за результатами розгляду справи факт спільного проживання сторін однією сім`єю є встановленим та доведеним позивачем, однак цей факт не надав права позивачу на виникнення підстав для визнання його наймачем спірної кімнати і таке право у нього не виникло, оскільки останнім не було дотримано порядку за життя наймача в установленій формі оформити свої права та обов`язки відносно спірного житла. Тому, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2022 року підлягає до скасування, а позовна вимога ОСОБА_1 про визнання його наймачем спірної кмнати залишенню без задоволення.

Оскільки в апеляційній скарзі Черкаська міська рада та Виконавчий комітет Черкаської міської ради просили відмовити в задовленні позовних вимог ОСОБА_1 повністю, тому їхня апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення та у відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат у справі підлягає пропорційному розподілу у відповідності до задоволених вимог.

Згідно платіжного доручення № 151 від 08 серпня 2022 року (а.с. 10 Т.2) Черкаською міською радою було сплачено 2 724 грн. судового збору за подачу апеляційної скраги.

За наслідками розгляду апеляційної скарги її задоволено частково, в одній позовній вимозі позивача відмовлено, а в іншій, рішення суду залишено без змін.

Тому, з позивача на користь Черкаської міської ради підлягає стягненню 1 362 грн., що являється 50 % від загальної суми сплаченого судового збору у відповідності до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, залишити без змін.

Додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання наймачем квартири скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, Виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання наймачем житлової кімнати за адресою: АДРЕСА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаської міської ради судовий збір в розмірі 1 362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 03 листопада 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко