Справа № 535/1272/22
Провадження № 4-с/535/6/22
У Х В А Л А

08 листопада 2022 року Котелевський районний суд

Полтавської області

у складі: головуючого судді Жорняк О.М.

за участю секретаря судового засідання Молотко А.В.,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 про визнання дій заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно - Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) Лукмасло Миколи Миколайовича неправомірними в частині визначення вартості майна боржника, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання дій заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно - Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасло Миколи Миколайовича неправомірними в частині визначення вартості майна боржника, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Окрім того, заявником подано заяву про забезпечення скарги, у якій він просить до закінчення розгляду скарги по справі № 535/1272/22 зупинити стягнення по ЗВП№ 57489912: на підставі виконавчого листа № 535/935/14-ц від 12.11.2014 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 ; на підставі виконавчого листа № 535/690/15-ц від 16.10.2015 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 ; на підставі виконавчого листа № 535/44/16 від 29.04.2016 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 ; на підставі виконавчого листа № 535/588/16-ц від 31.08.2016 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 ; на підставі виконавчого листа № 535/1085/20 від 29.12.2020 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 ;на підставі виконавчого листа № 535/1155/17 від 27.02.2018 року, виданого Котелевським районним судом Полтавської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 .

В обгрунтування заяви зазначено, що є підстави для вжиття заходів забезпечення скарги, оскільки на підставі виконавчого документа відкрито виконавче провадження, винесені постанови про арешт коштів та майна боржника, а отже здійснюються активні виконавчі дії. З посиланням на ст. 149, 150 ЦПК України, п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" просить зупинити стягнення.

В судове засідання сторони не з`явилися, але їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви по суті.

Дослідивши матеріали скарги в межах заявленої заяви, суд дійшов наступного.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Отже, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

У ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна.

Заявлені боржником заходи не можуть бути застосовані під час оскарження дій приватного виконавця, оскільки такі заходи застосовуються судами під час розгляду справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 01 березня 2021 року у справі № 752/26606/18.

Враховуючи вище викладе, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа.

Враховую вищевикладене, керуючись ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 260-261, 448-449 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Жорняк