єдиний унікальний номер справи 531/1423/22
номер провадження 2/531/420/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі

головуючого судді - Черняєвої Т.М.

за участі секретаря Сімоненко Я.С.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_4 , Карлівська міська рада, про виселення без надання іншого житлового приміщення та визнання втратившим право користування житловим будинком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_4 , Карлівська міська рада, про виселення без надання іншого житлового приміщення та визнання втратившим право користування житловим будинком.

Позовні вимоги обгрунтував тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 у якому проживає він, його дружина ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_3 .

Подальше спільне проживання із ОСОБА_3 є нестерпним та неможливим, адже останній веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, нехтує правилами соціального співжиття, постійно вчиняє сварки. На його поведінку нарікають і сусіди. Відповідач неодноразово вчиняв і продовжує вчиняти домашнє насильство, яке полягає у словесних образах і бажанні завдати фізичного болю. ОСОБА_3 не приймає участі у витратах на утримання будинку, не сплачує комунальні послуги. Добровільно виселитися та знятися із реєстрації відповідач не бажає.

Внаслідок неодноразових звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до правоохоронних органів, із ОСОБА_3 проведено профілактичні бесіди, оголошувалися попередження про недопустимість насилля у сім`ї та накладалися штрафи, але усі заходи жодних позитивних результатів не дали і відповідач продовжує антигромадську поведінку, у тому числі насильницького характеру та порушує правила співжиття.

Протиправна поведінка ОСОБА_3 грубо порушує права позивача як власника будинку на вільне, безперешкодне користування житлом, адже реалізація складових права власності провокує виникнення нових випадків домашнього насильства.

Указані обставини змусили ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач просить виселити ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання йому іншого жилого приміщення, визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком та стягнути із відповідача судові витрати.

Ухвалою від 28.07.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового розгляду, не повідомила про причину неявки.

Представник третьої особи - Карлівської міської ради, у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Суд, заслухавши позивача, його представника та відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №291387783 від 20.12.2021 року (а.с.11-12).

Як встановлено у судовому засіданні, у вказаному будинку проживають та зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які є сім`єю.

Далі встановлено, що відповідач ОСОБА_4 систематично порушує громадський порядок, вчиняє домашнє насильство відносно членів своєї сім`ї, так:

- 03.06.2015 року постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 03.06.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та провадження у справі закрито;

- постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 17.11.2021 року провадження у справі за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_3 закрито, обмежившись усним зауваженням;

- постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 24.01.2022 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 170 грн.;

- постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 05.07.2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. (а.с.23-28).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Норма ст. 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 502/922/18).

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК України).

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша статті 109 ЖК України).

У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 235/9835/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 569/1478/18 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до статті 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , як члені сім`ї ОСОБА_1 (який є власником будинку), систематично порушує правила співжиття, що роблять неможливим для інших членів сім`ї проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 992,40 гривень з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення та визнання втратившим право користування житловим будинком задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 а на користь ОСОБА_1 витрати щодо сплати судового збору у сім 992,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07.11.2022 року.

Суддя Т.М.Черняєва