Справа № 946/6850/22
Провадження № 2-з/946/69/22
УХВАЛА

10 листопада 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

позивача - ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, заяву відповідача ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50% від мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дата звернення до суду з позовом, тобто з 07.10.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . А також, просив визначити місцем проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою місця проживання батька, а саме: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 14.10.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом, яким просила визначити місце мешкання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_3 . Зобов`язати орган опіки та піклування надати до суду висновок в порядку ст. 19 СК України.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.11.2022 року об`єднано в одне провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини з зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та ухвалено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.

04.11.2022 року відповідач ОСОБА_3 надала суду заяву про забезпечення позову шляхом встановлення ОСОБА_3 участі у спілкуванні та вихованні дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.00 год. кожної п`ятниці, усю суботу, неділю та до 18.00 год. понеділка без присутності батька. А також, просила зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати та надавати ОСОБА_3 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення визначеного часу з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.00 год. кожної п`ятниці, усю суботу, неділю та до 18.00 год. понеділка без присутності батька.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що батько дитини самовільно розлучив з матір`ю та рідним братом, позбавив дитину материнського піклування, фактично, самовільно змінив стале місце та порядок мешкання дитини саме з матір`ю, перешкоджав та перешкоджає матері у спілкуванні з дитиною. За такого, просить суд забезпечити позов у спосіб передбачений п. 3 ч. 1 ст. 150 СК України, та встановити обов`язок батька дитини не перешкоджати ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дитини шляхом встановлення участі у спілкуванні та вихованні дитини наступним чином: з 09.00 год. кожної п`ятниці, усю суботу, неділю та до 18.00 год. понеділка без присутності батька. Такі заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

10.11.2022 року позивач ОСОБА_1 також надав суду заяву про забезпечення позову шляхом встановлення тимчасової заборони вивезення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 за межі України, до набрання законної сили судовим рішенням по даній цивільній справі.

Заявлене обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_3 може вивезти дитину за межі України з огляду на те, що на теперішній час це є законодавчо можливим без згоди батька. Більш того за відсутності згоди позивача на розлучення із дитиною та з метою перешкоджання непогодженому вивезенню дитини за кордон без його згоди позивачем ОСОБА_1 надано відповідна нотаріально посвідчена заява до Державної прикордонної служби України від 14.10.2022 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , заяву про забезпечення позову підтримали та просили її задовольнити, оскілки в разі задоволення заяви про забезпечення позову відповідача, ОСОБА_3 може вивезти дитину за межі України. Також, просили відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, оскілки зазначена заява є тотожною з зустрічними позовними вимоги викладеними відповідачем в зустрічному позові. Більш того в заяві про забезпечення позову відповідачем не зазначено за якою адресою буде проживати дитина.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заяву про забезпечення позову підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на те, що батько дитини позивач по справі ОСОБА_1 самостійно визначив місце проживання дитини, до початку війни дитини проживала разом з матір`ю. ОСОБА_1 виїхав з дитиною ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 виїхала з іншою дитиною за кордон. Також просили відмовити в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

Згідно пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії у разі, якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матерью/батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матерью/батьком.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Також, суд вважає доведеними та обґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по зазначеній цивільній справі, оскільки на теперішній час у відповідача ОСОБА_3 є всі законні підстави для вивезення дитини за межі України без згоди батька, тому суд вважає за необхідне заяву позивача ОСОБА_1 задовольнити та тимчасово заборони вивезення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 за межі України, до набрання законної сили судовим рішенням по даній цивільній справі.

До вказаного висновку суд також дійшов враховуючи зазначені сторонами обставини, що після початку військової агресії Російської Федерації ОСОБА_3 виїжджала за кордон разом з сином ОСОБА_6 , який на даний час залишився проживати за межами України.

В свою чергу, з огляду за вищезазначене, вимоги відповідача ОСОБА_3 щодо забезпечення позову по зазначеній справі підлягають частковому задоволенню та ОСОБА_3 необхідно встановити участь у спілкуванні та вихованні дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09 години 00 хвилин кожного четверга та до 18 годині 00 хвилин суботи в присутності батька ОСОБА_1 . А також, зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати та надавати ОСОБА_3 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення визначеного часу з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09 години 00 хвилин кожного четверга та до 18 годині 00 хвилин суботи в присутності батька ОСОБА_1 .

До вказаного висновку суд дійшов враховуючи, що ОСОБА_3 не доведено факту наявності постійного місця проживання в м.Ізмаїлі та знову ж таки, що після початку військової агресії Російської Федерації ОСОБА_3 виїжджала за кордон разом з сином ОСОБА_6 , який на даний час залишився проживати за межами України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 104, 113, 259, 260, 442 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Тимчасово заборони вивезення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 за межі України, до набрання законної сили судовим рішенням по даній цивільній справі

Заяву відповідача ОСОБА_3 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_3 участь у спілкуванні та вихованні дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09 години 00 хвилин кожного четверга та до 18 годині 00 хвилин суботи в присутності батька ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати та надавати ОСОБА_3 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення визначеного часу з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09 години 00 хвилин кожного четверга та до 18 годині 00 хвилин суботи в присутності батька ОСОБА_1 .

В задоволенні решти вимог заяви відповідача ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 14 листопада 2022 р.

Суддя: О.О.Бурнусус