Провадження № 2-з/761/881/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

' 09 серпня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участі секретаря Войновського О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Києва заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) про визначення розміру заборгованості за аліментами, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває дана цивільна справа.

09.08.2022, до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на: житловий будинок загальною площею 120, 7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, який належить відповідачу ОСОБА_4 та земельну ділянку площею 0,2 га, кадастровий номер :04:012:0013, за адресою: Київська обл., Васильківський район, с/рада Крушинська, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14, яка належить відповідачу ОСОБА_4 .

Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що відповідач-1 зможе здійснити відчуження наявного у нього на території України нерухомого майна, що ускладнить чи взагалі унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду. Водночас у поданій заяві міститься твердження позивача про те, що на початку лютого 2022 року їй стало відомо, що ОСОБА_4 виїхав на постійне місце проживання до Об`єднаних Арабських Еміратів, що підтверджується довідкою, доданою до заяви, а тому, враховуючи викладене та беручи до уваги факт запровадження воєнного стану на території України та існування ризиків пошкодження нерухомого майна та його знецінення внаслідок економічної кризи, позивач вважає, що відповідач може здійснити відчуження належного йому нерухомого майна.

У судовому засіданні, судом було постановлено на обговорення питання стосовно поданого клопотання.

Позивач та її представник підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити. Представник відповідача заперечив проти забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_4 .

Відповідач-2 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомляв.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, в тому числі заяви про забезпечення позову, приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню ураховуючи наступне.

У відповідності до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належить або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. У пункті 4 цієї постанови Верховний Суд України вказав, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Водночас, у відповідності до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Про необхідність досягнення справедливого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

Такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна позивачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Однак, позивач та її представник не довели співмірність вартості нерухомого майна на яке просять накласти арешт до ціни позову. Оцінюючи співмірність, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, відповідність заявленій вивозі, їхній меті, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку не вбачається співмірності між заходом забезпечення позову, який ОСОБА_1 просить застосувати до нерухомого майна відповідача-1 та позовними вимогами, оскільки, зокрема, матеріали заяви не містять грошової оцінки нерухомого майна, на яке висунуто вимогу про накладення арешту, що належить ОСОБА_4 або будь-якого іншого обґрунтування вартості майна. Водночас, заявницею не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити (унеможливити) виконання рішення суду, виходячи з предмету позову, не надано також доказів, які б могли свідчити про намір відповідача відчужити належне йому на праві власності майно.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з урахуванням роз`яснення Верховного Суду України та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції про визначення розміру заборгованості за аліментами.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12.08.2022 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА