Справа № 539/1974/21
Провадження № 2-п/539/11/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі головуючого судді - Даценка В.М.,

при секретарі - Шрейтер С.О.

з участю відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

позивача - ОСОБА_3 ,

представника позивача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2022р. по цивільній справі №539/1974/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2022р., ухваленим по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, позовні вимоги позивача були задоволені. Визнано 12/25 частин квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на підставі укладеного 3 липня 2020 року договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., серія та номер : 455, об`єктом спільного сумісного майна колишнього подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на 6/25 частин квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на підставі укладеного 3 липня 2020 року договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., серія та номер : 455; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 5616 гривень, які складаються з: 1816 гривень судового збору; 800гривень - витрат за проведення експертної оцінки частки квартири; 3000гривень - витрат за надання професійної правничої допомоги.

16.05.2022р. до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення від 01.02.2022р.

Заява про перегляд заочного рішення мотивована тим, що відповідачка в судове засідання не явилась, оскільки не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання. Копію заочного рішення вона особисто отримала в суді 22.04.2022, про що міститься відмітка в матеріалах справи.

Позивачка ОСОБА_1 вважає, що рішення Лубенського міськрайонного суду від 01.02.2022 про задоволення позовних вимог винесене без повного з`ясування усіх фактичних обставин справи.

Так, 24.11.2007 року зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, який за рішенням суду від 20.04.2021 року було розірвано.

Під час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2020 року позивач та відповідачка набули у власність 12/25 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 130000 грн. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на 12/25 частки квартири зареєстроване за відповідачкою, ОСОБА_1 .

Відповідно до боргової розписки між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 18.06.2020 року вбачається, що остання надала грошову позику ОСОБА_1 у розмірі 6800 доларів для придбання житла (квартири) в м. Лубни, які вона зобов`язувалась повернути протягом року. Таким чином, вказане житло було придбано ОСОБА_1 за особисті кошти, які вона отримала на підставі договору позики оформленого у формі боргової розписки від ОСОБА_5 .

Таким чином, житло придбано за особисті кошти ОСОБА_1 , і є її особистою приватною власністю, тому не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже не підлягає поділу між сторонами.

На даний час, грошові кошти не повернуті в зазначений термін подружжям, боржником залишається ОСОБА_1 .

Окрім того, за час проживання в шлюбі ОСОБА_3 не мав постійних доходів, офіційно не був працевлаштований та не мав змоги заощадити грошові кошти для придбання житла.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

З огляду на вказане вище, оспорюване майно (квартира) є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки придбана за грошові кошти, отримані нею в борг, тому поділу не підлягає, а позовні вимоги є не обґрунтованими.

Прохає суд:

1. Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Лубенського міськрайонного суду від 01.02.2022 по справі № 539/1974/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

2. Скасувати заочне рішення Лубенського міськрайонного суду від 01.02.2022 по справі № 539/1974/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

13.07.2022р. від позивача ОСОБА_3 надійшло заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, яке мотивоване тим, що заява відповідачки про перегляд заочного рішення не ґрунтується на матеріалах справи, не узгоджується з нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Проте, у заяві про перегляд заочного рішення відповідачем ОСОБА_1 жодної із вказаних підстав не зазначено.

Неправдивим виглядає твердження відповідача, що вона не брала участь в судовому засіданні 1 лютого 2022 р. коли було проголошено заочне судове рішення з поважних причин, бо не була повідомлена про дату і час судового засідання. Проте, це не відповідає дійсності. На а. с. 47 є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення направлене судом представнику відповідача адвокату Юхимовичу О.В. де зазначено, що воно вручене йому ще 8 грудня 2021 р., що підтверджується його особистим підписом. На повідомленні зазначено перша літера прізвища судді Даценка В.М. «Д», дату призначення судового засідання 01.02.2022 р., час засідання 9 год., а також номер справи № 539/1974/21. Також вказано адресу суду і телефон.

Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Відтак, відповідач ОСОБА_1 була повідомлена про судове засідання належним чином.

Недоречною виглядає посилання відповідача як на підставу для скасування заочного рішення на фіктивну боргову розписку, яку було буцімто складено 18.06.2020 р., згідно якої мати відповідача ОСОБА_1 надала грошову позику дочці у розмірі 6800 доларів для придбання житла (квартири) в м. Лубни.

Під час розгляду справи по суті ніщо не заважало відповідачу надати суду цю розписку для обґрунтування своїх заперечень. Але, цього зроблено не було.

ОСОБА_5 20 квітня 2022 р. звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 і своєї дочки ОСОБА_1 про стягнення боргу. Посилаючись на згадану розписку прохала стягнути з відповідачів борг в розмірі 198 900 грн.

Ухвалою судді Лубенського міськрайонного суду Алтухової О.С. від 11 травня 2022 р. відкрито провадження за спрощеною процедурою з викликом сторін у справі № 539/1079/22.

ОСОБА_5 повідомила суду брехливу інформацію про існування якогось боргу та надала суду завідомо сфальсифікований документ письмову розписку від 18 червня 2020 р. про те, що її дочка ОСОБА_1 взяла в неї в борг кошти для придбання житла в м. Лубни.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 20 червня 2022 р. позовну заяву з ОСОБА_5 до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про стягнення боргу - залишено без розгляду, за клопотанням позивача.

Існування якогось вигаданого боргу спростовується укладеним 3 липня 2020 року договором купівлі-продажу частки квартири, копію якого позивачка надала суду в обґрунтування своїх позовних вимог. Відповідно до п. 7.2 Договору купівлі продажу частки квартири, від 03.07.2020 р., до підписання цього договору нотаріусом Тищенко І.В. 03.07.2020 р., за реєстровим № 454, засвідчено справжність підпису на заяві покупця, про те, що ОСОБА_3 , не заперечує проти укладання даного правочину, грошові кошти які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя. Придбана частка квартири також буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як така, що набувається за час шлюбу. Тобто, ні про які отримані в борг кошти не йдеться і згадки немає.

Прохає заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник вимоги заяви підтримали, прохали їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 та його представник проти задоволення заяви заперечували, вважають немає підстав для перегляду заочного рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення суду задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно положень ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку

Згідно п.2 ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання з поважних причин, докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Встановлено, що заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2022р., ухваленим по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, позовні вимоги позивача були задоволені. Визнано 12/25 частин квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на підставі укладеного 3 липня 2020 року договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., серія та номер : 455, об`єктом спільного сумісного майна колишнього подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на 6/25 частин квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на підставі укладеного 3 липня 2020 року договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., серія та номер : 455; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 5616 гривень, які складаються з: 1816 гривень судового збору; 800гривень - витрат за проведення експертної оцінки частки квартири; 3000гривень - витрат за надання професійної правничої допомоги..

Задовольняючи позов, суд послався на презумпцію спільної власності на майно подружжя. При цьому суд керувався положенням п.7.2. Договору купівлі-продажу спірного майна, в якому сторони визнали, що придбання нерухомого майна здійснюється за спільні кошти, а майно набувається в спільну сумісну власність.

В свою чергу доводи заявника зводяться до того, що кошти на придбання нерухомого майна були її особистою власністю, оскільки відповідач їх отримала за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від 18.06.2020 року на суму 6800 доларів.

Однак, такі докази докази жодним чином не впливають на загальний висновок суду у справі.

Як вже було зазначено, походження коштів на придбання частини квартири було предметом дослідження під час розгляду справи. Зокрема, відповідно до п. 7.2 Договору купівлі продажу частки квартири, від 03.07.2020 р.: «До підписання цього договору нотаріусом Тищенко І.В. 03.07.2020 р., за реєстровим № 454, засвідчено справжність підпису на заяві покупця, про те, що ОСОБА_3 , не заперечує проти укладання даного правочину, грошові кошти які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя. Придбана частка квартири також буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як така, що набувається за час шлюбу.»

До того ж, згідно судової практики КЦС ВС «грошові зобов`язання за кредитним договором є об`єктом спільної сумісної власності». Відповідний правовий висновок був викладений у постановах Верховного Суду України:1) від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 , від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Таким чином, навіть якщо частина квартира була придбана на кошти отримані в борг, це не змінює правового статусу частини квартири, вона залишиться об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, суд не вбачає поважних причин неявки відповідача в судове засідання.

Так згідно матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 викликалася в судове засідання призначене на 01.02.2022р. за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 , за якою відповідачка повідомлялася про попередні судові засідання, та отримувала кореспонденцію. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся представник відповідачки адвокат Юхимович О.В., про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштової кореспонденції (а.с.47) Таким чином, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 не з`явилася в судове засідання без поважних причин.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає причини не прибуття відповідачки в судове засідання не поважними, а докази, на які посилається в заяві заявник, не мають істотного значення для правильного вирішення справи

Відповідно вимог ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Як вказує відповідачка, вона дізналася про існування заочного рішення суду 22.04.2022р. коли отримали його в суді особисто, що підтверджується заявою про отримання копії рішення (а.с. 60). Заяву про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 подала 11.05.2022р.

Згідно ч. 3 ст. 284 ЦПК України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

За таких обставин, суд вважає строк на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст.55, 280-288 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) про перегляд заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.02.2022р. по цивільній справі №539/1974/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 21.07.2022р.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко