ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м.Суми

Справа №582/194/22

Номер провадження 22-ц/816/1055/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мачули Антоніни Анатоліївни

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 01 вересня 2022 року, в складі судді Жмурченка В.Д., ухвалене у селищі міського типу Недригайлів,

в с т а н о в и в:

04 квітня 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Мачулу А.А., звернувся до суду з позовом до ТОВ МАНІФОЮ» про визнання недійсними п. 2.4, п. 2.5, п. 3.1.1, п. 3.1.3, п. 3.2.1 Договору позики № 3689616 від 12 грудня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «МАНІФОЮ».

Позовні вимоги мотивовано тим, що за умовами укладеного між сторонами договору ОСОБА_1 отримала 9400,00 грн позики на строк до 11 січня 2022 року (30 днів), зі сплатою відсотків за користування позикою відповідно до Додатку № 1 до Договору позики. Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою. Позикодавець надає Позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п. 2.4.2) виключно за умови належного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором. У випадку недотримання Позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за Договором застосовується базова процентна ставка за позикою. Розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1,01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою.

Вважала, що встановлена в договорі процентна ставка перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам п. 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, що як наслідок свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором, а тому пункти 2.4, 2.5, 3.1.1, 3.1.3 та 3.2.1 Договору позики підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 01 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ МАНІФОЮ» про визнання недійсними пунктів договору відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Мачула А.А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що станом на 09 лютого 2022 року заборгованість за Договором позики прострочена на 29 днів і складає 23189,81 грн (сума позики 9400 грн, проценти за користування позикою 11036,55 грн, проценти за прострочену позику 2753,26 грн), однак судом при ухваленні рішення не досліджувалося питання, за яким розміром має нараховуватися середньоденний розмір процентів за користування позикою відповідно до п. 2.4.2 та за яким розміром здійснено нарахування процентів. Проценти значно перевищують суму кредиту і продовжують збільшуватися, оскільки процентна ставка за кожен день нарахування до дати повного погашення кредиту є завищеною, а визначений Договором розмір процентної ставки річних перевищує розумну межу плати за послугу, яка встановлена законом і не відповідає передбаченим п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.ч.1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам принципу верховенства права. Такі умови Договору позики породжують істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків споживача, призводить до становлення непропорційно великої суми відсотків понад 50% вартості кредиту, внаслідок чого на позивача буде фактично автоматично покладено обов`язок сплатити максимальний розмір процентів, що є прямим порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Мачули А.А., яка підтримала скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 грудня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту шляхом ідентифікації останньої і використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений договір позики № 3689616, в електронній формі, згідно з умовами якого товариство надає позичальнику кошти в сумі 9400 грн у позику строком на 30 днів, строк позики до 11 січня 2022 року, у свою чергу, позичальник бере на себе зобов`язання повернути позику та сплатити проценти за користування позикою (а.с. 13-25).

Відповідач, на виконання п.п. 2.1, 2.3.3 Договору, перерахував грошові кошти на банківський рахунок позивача у розмірі 9400,00 грн.

Позивач визнає факт укладення Договору позики № 3689616 від 12.12.2021, так само, як і визнає факт отримання грошових коштів.

При цьому, вважає пункти 2.4, 2.5, 3.1.1, 3.1.3 та 3.2.1 договору позики несправедливими та такими, що підлягають визнанню недійсними, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У п. 2.4 Договору позики встановлено розмір процентів за користування позикою:

2.4.1. Проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку № 1 до Договору позики.

2.4.2.Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 1.39300 від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.

2.4.3.Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.

2.4.4. Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 1,99000 % від суми позики за кожен день користування позикою.

2.4.5. Позикодавець надає Позичальнику можливість сплати процентів за користування позикою на акційних умовах (відповідно до п.2.4.2.) виключно за умови належного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором. У випадку недотримання Позичальником умов сплати процентів за користування позикою па акційних умовах, за Договором застосовується базова процентна ставка за позикою.

Згідно з п. 2.5 Договору позики розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01 % від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми Позики та процентів за користування позикою.

За п. 3.1.1. Договору позики проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування Позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно.

Згідно з п. 3.1.3. Договору позики у період прострочення Позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п. 2.4.4.

За умовами п. 3.2.1. Договору позики проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором у розмірі, визначеному п. 2.5 Договору, за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 4.4.2 Договору позики, укладаючи цей договір позичальник, серед іншого підтвердила, що зобов`язана повернути позику та сплатити нараховані проценти.

Згідно з п. 8.3.3, 8.3.5 Договору позики, підписуючи цей договір, позичальник підтвердила, що в чіткій та зрозумілій формі отримала інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про Захист персональних даних», та вивчила та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною Договору.

Крім самого Договору позики, умови кредитування викладені у Додатку № 1 до договору позики № 3689616 від 12 грудня 2021 року (Розрахунок за договором позики № 3689616 від 12.12.2021) (а.с. 22-25), паспорті позики до Договору позики № 3689616 від 12 грудня 2021 року (а.с. 56-57), Примірнику Оферти та Акцепту (а.с. 58), Витягу із системи Товариства щодо надісланих позивачу повідомлень (а.с. 59), які надані суду, як докази обізнаності позичальника ОСОБА_1 з умовами договору до його підписання.

Наданий відповідачем паспорт позики до Договору позики № 3689616 від 12 грудня 2021 року, підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено отримання нею інформації про право кредитодавця залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію у разі невиконання нею зобов`язань за договором про споживчий кредит, про встановлені законодавством вимоги щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки). Про її право на звернення до Національного банку України у разі недотримання таких вимог Позикодавцем та/або колекторською компанією, а також про право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі врегулювання простроченої заборгованості (а.с. 57).

Надіслана позичальнику Оферта містила всі істотні умови Договору, розрахунки та процентні ставки, в тому числі загальну вартість позики та процентів.

ОСОБА_1 було підписано електронне повідомлення про прийняття Оферти, відповідно, погоджено всі запропоновані Товариством умови Договору.

На вказану позичальником адресу електронної пошти товариством надіслано лист-повідомлення (підтвердження) про укладання Договору відповідного змісту згідно з вимогами Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 58 зв.).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до «МАНІФОЮ» про визнання недійсними п. 2.4, п. 2.5, п. 3.1.1, п. 3.1.3, п. 3.2.1 Договору позики, суд першої інстанції виходив з того, що спірний кредитний договір був укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням істотних умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» і, врахувавши оплатний характер такого договору, не вбачав підстав вважати, що умови про сплату відсотків за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Підставами позовних вимог ОСОБА_1 є незгода з розміром нарахованих відсотків, який створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків споживача шляхом автоматичного покладення обов`язку сплати відсотків у максимальних розмірах, що, на думку позивача, стало можливим через включення до договору несправедливих умов.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 3 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Із викладеного вбачається що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Договір укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, для укладення якого позивач подав відповідну заявку на кредит на сайті відповідача, в якій вказав свої персональні дані, зокрема прізвище, ім`я, по-батькові, номер телефону, адресу електронної пошти, паспортні дані ідентифікаційний номер, номер банківської картки для перерахування коштів, що підтверджується відповідною роздруківкою з сайту.

У Договорі позики № 3689616 від 12 грудня 2021 року зазначено, що позичальник ОСОБА_1 в чіткій та зрозумілій формі отримала інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про Захист персональних даних» (п. 8.3.3.); вивчила та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною Договору (8.3.5.).

У п. 8.3.6 ОСОБА_1 підтвердила, що вивчила та повністю погоджується з умовами цього Договору позики (а.с. 20).

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосував норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що факт досягнення згоди між сторонами щодо всіх умов договору, з якими позивач була попередньо ознайомлена, підтверджується підписанням договору, а отже при укладанні договору позивач вільно та свідомо погодилась виконувати усі зазначені в ньому зобов`язання.

При цьому, суд зазначив, що з врахуванням принципу свободи договору, ОСОБА_1 мала можливість не вступати у кредитні відносини із відповідачем, а підписавши договір позики, засвідчила свою згоду на отримання позики на визначених договором умовах.

Ознайомившись з умовами договору позики, позивач мала реальну можливість відмовитися від його укладення, однак на момент підписання договору у наданій редакції, додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляла, чим підтверджується свідоме визнання нею умов договору, в тому числі і оспорюваних умов.

За викладених обставин, підписанням позичальником ОСОБА_1 повідомлення про прийняття Оферти, вона підтвердила прийняття відповідних умов надання позики, запропонованих товариством у Договорі.

Ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов Договору позики № 3689616 від 12 грудня 2021 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, без їх доведення відповідно до статей 76-81 ЦПК України, і спростовуються самим змістом договору. Договір позики містить всі істотні умови, характерні для такого виду договорів, саме позичальник за допомогою електронного підпису погодилася з такою редакцією договору та самостійно надала всі свої персональні дані, необхідні для укладення договору, підписала електронне повідомлення про прийняття Оферти, Паспорт позики до Договору позики та безпосередньо сам Договір позики на отримання позики в сумі 9400 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договором передбачена непропорційно велика сума компенсації, а саме понад 50% вартості тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань є необгрунтованими, оскільки позивач погодилась з конкретно запропонованими умовами договору, в тому числі в частині відсоткової ставки за користування кредитом, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Посилання позивача на ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в даному позові є недоречним, адже умови Договору є чіткими та зрозумілими, також відповідачем не чинилося будь-яких перешкод щодо вчасного повернення наданих позивачеві коштів, що мінімізувало б суму грошової компенсації.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мачули А.А. не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку представника позивача свідчить про порушення відповідачем вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мачули Антоніни Анатоліївни залишити без задоволення.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 01 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов