Справа № 2-6491/08
Провадження № 22-ц/801/1559/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вишар І.Ю.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

судді-доповідача Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року у справі № 2-6491/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно,

встановив:

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2022 року скасовано ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Як встановлено по справі, не погодившись з рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додатковим рішенням цього ж суду від 17 листопада 2008 року, 08 травня 2021 року ОСОБА_4 , яка не брала участі у справі, звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є співвласником спірного будинку та земельних ділянок, які є предметом позову у цій справі. Судовим рішенням у цій справі порушуються її права та обов`язки щодо користування та розпорядження спірним нерухомим майном. Крім того, судові рішення ухвалені без її участі, вона не була повідомлена про розгляд справи, тому просила поновити строк на апеляційне оскарження рішень суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 травня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк для усунення її недоліків, оскільки порушуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаних судових рішень ОСОБА_4 посилалася на те, що про існування оскаржуваних рішень вона дізналася під час розгляду справи № 127/22455/20 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, без зазначення конкретної дати та доказів отримання оскаржуваних нею судових рішень суду першої інстанції.

01 червня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_4 подала до Вінницького апеляційного суду апеляційну скаргу в новій редакції, в якій порушила питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткового рішення цього ж суду від 17 листопада 2008 року.

В обґрунтування наявності підстав для поновлення процесуального строку ОСОБА_4 вказувала, що про рішення та додаткове рішення суду першої інстанції вона дізналася 08 травня 2021 року, зокрема 07 травня 2021 року її донька звернулася до адвоката щодо касаційного оскарження судових рішень у справі № 127/22455/20 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії. Вивчивши матеріали справи № 127/22455/20, 08 травня 2021 року адвокат ознайомив ОСОБА_4 з ксерокопіями рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткового рішення цього ж суду від 17 листопада 2008 року.

Крім того, ОСОБА_4 зазначала, що рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 29 серпня 2008 року та додатковим рішенням цього ж суду від 17 листопада 2008 року вирішено про її права та обов`язки, при цьому її не було залучено до участі у справі.

Перевіривши матеріали справи та зважаючи на конкретні обставини, апеляційній суд дійшов висновку, що підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції відсутні, з огляду на наступне.

Право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту восьмого частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03).

Реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Усталеною практикою ЄСПЛ закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Так, у рішенні від 08 січня 2008 року у справі «Скорик проти України», заява № 32671/02, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Таким чином, апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів особи.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України», заява № 50966/99).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03).

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», заява № 48553/39, а також згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

За правилами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано положеннями статті 127 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи зі змісту статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. При чому поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. У кожному випадку суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі № 926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року у справі № 904/3541/15).

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 89 ЦПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 1 частини другої статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Частина друга статті 358 ЦПК України не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається зі скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм свідчить, що подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки, захищає її саме від передбаченої частиною другою статті 358 ЦПК України безумовної відмови у відкритті апеляційного провадження (якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення), тобто незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, проте не звільняє вказану особу від обов`язку довести поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, передбаченого іншими вищенаведеними нормами ЦПК України.

Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_4 08 травня 2021 року подала апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 листопада 2008 року, при цьому як на підставу поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження посилалась на те, що про оскаржувані судові рішення вона дізналася саме 08 травня 2021 року (т. 1, а. с. 59).

Проте, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначав про те, що ОСОБА_4 зловживає процесуальним правом на звернення до суду з апеляційною скаргою у цій справі. До відзиву додав матеріали, серед яких міститься відзив на позов ОСОБА_5 , в інтересах якої діяла адвокат Кашпрук О. В., від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та припинення права спільної часткової власності (справа № 127/34103/19).

У цьому відзиві на позов ОСОБА_5 зазначала, що рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 29 серпня 2008 року та додатковим рішенням цього ж суду від 17 листопада 2008 року за ОСОБА_2 визнано право власності на: житловий будинок під літ. «К», загальною площею 45,1 кв. м, який складається з: прихожої, загальною площею 4,0 кв. м, кухні, загальною площею 10,0 кв. м, кімнати, загальною площею 17,3 кв. м, кімнати, загальною площею 9,5 кв. м, санвузла, загальною площею 4,3 кв. м; сіни під літ. «К1», сарай під літ. «Ж», вбиральню під літ. «З», веранду під літ. «А3», які розташовані на АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 132 - 136).

На зазначений відзив на позов 03 листопада 2020 року ОСОБА_4 подала до суду клопотання про відмову у прийнятті відзиву на позов (т. 1, а. с. 137 138, 144).

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 могла дізнатись про існування рішення Ленінського районного суду міста Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткового рішення цього ж суду від 17 листопада 2008 року не 08 травня 2021 року, як вона зазначає у клопотанні про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження цих судових рішень місцевого суду, а набагато раніше, тобто 03 листопада 2020 року.

Відтак, наведені ОСОБА_4 обставини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішень суду першої інстанції не можуть бути визнані поважними та не дають підстав для висновку про його пропуск з поважних причин.

Європейський суд з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник (зацікавлена особа) зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що оскаржувані судові рішення суду першої інстанції ухвалені у 2008 році, тобто зі спливом 12 років, тому поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку зі спливом значного періоду часу буде порушенням статті 6 Конвенції й невиправданим втручанням у принцип правової визначеності.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 357, 358 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року у справі № 2-6491/08 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник