Справа № 463/1627/18 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/4543/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

28 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивує тим, що позивачка ОСОБА_1 являється невісткою ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина. Однак, після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, остання повідомила про те, що померла склала заповіт на користь ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_7 протягом 2013-2014 років дуже хворіла, отримувала багато лікарських засобів, на день смерті їй виповнилось 84 роки, а отже під час складання заповіту не розуміла значення своїх дій, вважає що вказаний заповіт слід визнати недійсним. За таких обставин просить позов задовольнити. У підтвердження вимог покликається на копію виписки із медичної картки, копію заяви про прийняття спадщини та інші документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним. Зазначає, що головуючий по справі проявив неупередженість, так як апелянт просила проведення експертизи доручити Львівській обласній психіатричній лікарні, однак проведення експертизи було доручено Прикарпатському обласному «Центру психіатричного здоров`я», окрім цього в задоволенні клопотання про виклик в судове засідання експерта для дачі пояснення було відмовлено, а в судовому засіданні в режимі відеоконференції експерт не могла надати відповіді на запитання представника скаржника.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не взята до уваги уточнена позовна заява.

Окрім цього, зазначає, що суд першої інстанції відмовив у виклику в судове засідання для дачі пояснень нотаріуса ОСОБА_5 , яка посвідчувала спірний заповіт.

В апеляційній скарзі скаржник просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з тих обставин, що позивачем не наведено жодних мотивів, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_7 на момент вчинення оспорюваного правочину не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

З долученої до матеріалів справи копії лікарського свідоцтва про смерть №78 вбачається, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту заповіту від 19 вересня 2014 року, складеного та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Матвєєвою Ю.В., який зареєстровано в реєстрі за № 1231, вбачається, що ОСОБА_7 заповіла усе своє майно ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку судово- психіатричної експертизи №310/2019 КНП «Прикарпатського обласного клінічного центру психічного здоров`я», встановлено, що ОСОБА_7 , 1931 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 85 років, у період часу, що цікавить суд (19.09.2014р.) розуміла значення своїх дій і могла керувати ними.

За клопотанням позивачки в судовому засіданні в режимі відеоконференції була допитана експерт ОСОБА_8 , яка повністю підтримала наданий нею висновок та пояснила про те що померла розуміла значення своїх дій і могла керувати ними, а соматичні хвороби, та дія медичний препаратів, що мали місце у ОСОБА_7 , які до неї застосовувались, на її психічний стан під час укладання заповіту враховуючи вік спадкодавця не впливали.

Також експерт ОСОБА_8 на адвокатський запит скерувала копії наказу «Про платні послуги» та документів, які підтверджують її право на проводити даний вид експертизи, копію посвідчення, також надано висновок судово-психіатричного експерта №310/2019 завірений належним чином.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , підтвердили здатність ОСОБА_7 усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент складення заповіту.

З наданих в судовому засіданні пояснень свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , вбачається що померла ОСОБА_7 останнім часом дуже хворіла, у неї були проблеми з зором і хребтом, їй кололи сильний знеболюючий препарат «необруфен», крім того, після смерті чоловіка стала гірше себе почувати.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка як на підставу для визнання заповіту недійсним посилається на ч.1 ст. 225 ЦК України, якою передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні статті 225 ЦК України. Частинами першої, другої цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до змісту ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з`ясовано усі обставини справи та перевірено їх доказами і погоджується з висновком суду про те, що матеріали справи не містять належних, достатніх і достовірних доказів того, що померла ОСОБА_7 на час складення оскаржуваного заповіту була неспроможна усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що рукописний текст в заповіті відрізняється від підпису-факсиміле та прізвища ОСОБА_7 , не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що підпис в заповіті виконаний не ОСОБА_7 та вказані обставини не були предметом позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги уточнена позовна заява та відмовлено у виклику в судове засідання приватного нотаріуса Матвеєвої Ю.В., колегія суддів відхиляє, оскільки відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що на час заявлення позивачкою клопотання експертиза з тих самих питань по справі вже була проведена, докази по справі були досліджені та справа знаходилась на стадії закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і переходу до судових дебатів.

Інші, доводи апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник