ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м.Суми

Справа №585/2518/21

Номер провадження 22-ц/816/956/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

розглянув у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 серпня 2022 року у складі судді Шульги В.О., ухваленого в м. Ромни Сумської області, повний текст якого складено 15 серпня 2022 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом голови президії ради Сумської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок (далі по тексту Сумська ОО УТМР) від 15 січня 2019 року його було звільнено із посади голови ради та президії ради Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок (далі по тексту Роменська РО УТМР) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Постановою Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року, яка постановою Верховного Суду від 02 червня 2021 року залишена без змін, вказаний наказ визнано незаконним та скасовано, а його було поновлено на посаді голови ради та президії ради Роменської РО УТМР. Вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ним не заявлялися.

Посилаючись на те, що станом на час звернення до суду з позовом, рішення суду відповідачем не було виконано, наказу про його поновлення на посаді видано не було, просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням за період з 15 січня 2019 року по 17 лютого 2021 року в розмірі 150000 грн 00 коп. та час затримки виконання судового рішення суду про поновлення на роботі за період з 18 лютого 2021 року по 30 серпня 2021 року в розмірі 38709 грн 70 коп., а разом 188709 грн 70 коп.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції застосовуючи наслідки пропуску строків звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України не були враховані правові позиції Великої Палати Верховного Суду викладені в постановах від 08 лютого 2022 року у справі 755/12623/19 та від 13 березня 2019 року у справі №711/8446/16-ц. Середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, так як є заробітною платою, а тому у відповідності до положень ст. 233 КЗпП України право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не обмежений будь-якими строками.

Зазначає, що за час затримки виконання судового рішення про поновлення його на роботі з відповідача підлягає стягненню середній заробіток.

Позивач вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу має обраховуватися виходячи із мінімальної заробітної плати 6000 грн, так як розмір посадового окладу на час проведення розрахунку є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати.

Роменською РО УТМР подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вказував на те, що висновки суду першої інстанції про звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної плата Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі 369/10046/18. Звертає увагу і на те, що затримка виконання судового рішення відбулася за відсутності вини відповідача, так як відповідно до Статуту Роменська РО УТМР не наділена повноваженням приймати рішення про звільнення та, відповідно, про поновлення керівника даної організації. Просить рішення суду залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем вимога про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є вимогою пов`язаною з порушенням законодавства про оплату праці, так як виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу при незаконному звільненні передбачена не главою VІІ КЗпПП «Оплата праці» чи Законом України «Про оплату праці», а є компенсаційною виплатою, яка залежить не від виконання роботи, а застосовується як вид відповідальності роботодавця за незаконне звільнення особи. Тому, на думку суду, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Затримка виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі виникла у зв`язку з об`єктивними обставинами.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом голови президії ради Сумської обласної організації УТМР Харченко Ю.С., від 15 січня 2019 року № 183-К, ОСОБА_1 звільнено 15 січня 2019 року з посади голови ради та президії ради Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з учиненням ним винних дій, які дають підстави для втрати довіри до нього, як до працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності (займається їх розподілом) (а.с. 9).

Постановою Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року визнано незаконним та скасовано наказ президії ради Сумської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок №183-К від 15 січня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади голови ради та президії ради Роменської РО Українського товариства мисливців і рибалок. Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови ради та президії ради Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок (а.с.10-13)

Постановою Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року касаційну скаргу Сумської ОО Українського товариства мисливців і рибалок залишено без задоволення, постанову Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року залишено без змін (а.с.14-22).

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 66278850 від 27 липня 2021 року старшим державним виконавцем Редькіною Ю.М. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2/585/27/20 виданого 12 липня 2021 року Роменським міськрайонним судом Сумської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді голови ради та президії ради Роменської РО УТМР, зобов`язано Роменську РО УТМР видати наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 , внести відповідний запис у трудову книжку (а.с.26).

Наказом Сумської ОО УТМР про скасування наказу та поновлення на роботі №141 від 03 серпня 2021 року, виданим на виконання постанови Сумського апеляційного суду від 17 липня 2021 року, скасовано наказ голови президії ради Сумської ОО УТМР Ю.С. Харченко, від 15 січня 2019 року № 183-К та поновлено ОСОБА_1 на посаді голови ради та президії ради Роменської РО УТМР (а.с. 64).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2021 року визнано виконавчий лист у справі №585/2261/19, виданий 12 липня 2021 року Роменським міськрайонним судом Сумської області таким, що не підлягає виконанню (а.с. 75-76). Постановляючи ухвалу судом було встановлено, що до повноважень Роменської РО УТМР не належить видача наказів щодо прийняття (звільнення) з роботи голови цієї організації, тому вона не може бути зазначена, як боржник у виконавчому провадженні.

З індивідуальної відомості про застраховану особу, сформованого з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається, що Роменською РО УТМР ОСОБА_1 в листопаді 2018 року нараховано 5073 грн 64 коп., а у грудні 2018 року 5034 грн 91 коп. (а.с. 23).

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною 1 статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом першої інстанції в порушення вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України не були враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 щодо правової природи середнього заробітку за час вимушеного прогулу, передбаченого ч. 2 ст. 235 КЗпП України, в якій Велика Палата відступила від висновків об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені в постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №369/10046/18.

Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП України позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI. Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.

Протиправність звільнення позивача із займаної посади була встановлено судовим рішення, питання щодо стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було вирішено під час розгляду справи про поновлення його на роботі. Роботодавцем також не було проведено оплату праці за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що днем звільнення є 15 січня 2019 року, що є останнім робочим днем позивача, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 16 січня 2019 року по 17 лютого 2021 року (день ухвалення рішення про поновлення).

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Довідки роботодавця про розмір заробітної плати позивача за два останні повні місяці роботи (листопад та грудень 2018 року) матеріали справи не містять.

З наданої позивачем індивідуальної відомості про застраховану особу вбачається, що розмір проведених Роменською РО УТМР виплат ОСОБА_1 в листопаді 2018 року становить 5073 грн 64 коп., а у грудні 2018 року 5034 грн 91 коп. Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву (а.с. 44-48) підтвердив вказаний у індивідуальній відомості про застраховану особу розмір заробітної плати позивача.

Абзацом 4 пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 передбачено, що якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку.

Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік» мінімальна заробітна плата з 01 жовтня 2022 року становить 6700 грн.

Таким чином, беручи до уваги те, що станом на час проведення розрахунку розмір заробітної плати позивача є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, тому середня заробітна плата підлягає розрахунку з установленого розміру мінімальної плати 6700 грн 00 коп., що становить 319 грн 05 коп. (6700 грн * 2 / 42 робочих дні).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 16 січня 2019 року по 17 лютого 2021 року включно становить 166863 грн 15 коп. (319 грн 04 коп. * 523 робочих дні).

В межах заявлених позовних вимог з відповідача на користь позивач підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 150000 грн 00 коп. з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Переглядаючи рішення суду в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, колегія суддів звертає увагу на таке.

Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновок Верховного Суду України у постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15).

Наказ про скасування наказу та поновлення на роботі було видано Сумською ОО УТМР 03 серпня 2021 року.

Зі змісту ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 вересня 2021 року, постановленої у справі за заявою т.в.о. голови ради та президії Роменської РО УТМР Бяласа С.К. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню вбачається, що судом було досліджено Статут громадської організації «Українське товариство мисливців і рибалок» та було встановлено, що до повноважень Роменської РО УТМР не належить видача наказів щодо прийняття (звільнення) з роботи голови цієї організації.

Тобто, Роменська РО УТМР не є відповідальною за виконання постанови Сумського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку сплати середнього заробітку за період затримки видачі уповноваженою особою Сумською ОО УТМР наказу про поновлення, вимог до останньої позивачем не заявлялося.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідностю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , стягнувши з Роменської РО УТМР середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 січня 2019 року по 17 лютого 2021 року в сумі 150000 грн 00 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до частки задоволених позовних вимог з Роменської РО УТМР на користь позивача належить стягнути 1500 грн 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 2250 грн 00 коп. - за апеляційний перегляд рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок на користь ОСОБА_1 150000 гривень 00 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з період з 16 січня 2019 року по 17 лютого 2021 року з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнути з Роменської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок на користь ОСОБА_1 1500 гривень 00 копійок судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції та 2250 гривень 00 копійок - за апеляційний перегляд рішення суду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук