КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/1106/2022 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась в Дарницький районний суд міста Києва із вказаним позовом в якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідач, Банк) на свою користь, за період - з 02.12.2015 року по 08.11.2018 року 3% річних за несвоєчасне повернення депозиту в сумі 149 076,12 грн., 3% річних за несвоєчасну виплату нарахованих процентів на вклад в сумі 22 850, 70 грн. та пеню за Законом України «Про захист прав споживачів» в сумі 1 690 362,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 27.12.2012 року між нею та ПАТ КБ ««ПРИВАТБАНК» був укладений Договір № SAMDN5710 (Вклад «Стандарт, 24 мес.»), відповідно до п. 1 якого Вкладник передав, а Банк отримав грошові кошти у сумі 60 000,00 доларів США (шістдесят тисяч доларів США, 00 центів США) на строк 24 місяці - до 27.12.2014 включно.

В 2015 році вона звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладу та сплати відсотків, яка ним не була виконана. Вказувала, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31.05.2016 року у справі № 753/23324/15-ц стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 на виконання договору № SAMDN5710 від 27.12.2012 року 74 786,30 дол. США, з яких: 60 000,00 доларів США - сума вкладу за Договором; 14 786,30 доларів США - проценти нараховані на суму вкладу, витрати по сплаті судового збору в сумі 6 090.00 грн.

Зазначала, що 09.11.2018 року Банк виконав рішення суду і перерахував їй грошові кошти в сумі 71 902,98 доларів США. Посилаючись на те, що судовим рішенням із відповідача стягнуто проценти за користування вкладом за період з 28.12.2012 року до 01.12.2015 року включно, а рішення суду виконано 09.11.2018 року, то три проценти річних за несвоєчасне повернення депозиту та пеня підлягають стягненню з відповідача за період - з 02.12.2015 року по 08.11.2018 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03.09.2020 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з відповідача, який змінив назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № SAMDN5710 відсотки - в розмірі 858,25 доларів США, 3% річних - в розмірі 61 722 грн. 73 коп., пеню - в розмірі 1 675 800 грн. 00 коп.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір у розмірі 26 418 грн. 67 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення пені і судового збору, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необгрунтованість і незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального і процесуального права, просило рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03.09.2020 року змінити в частині стягнення пені та зменшити її розмір відповідно до принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також в частині стягнення судового збору, відповідно до пропорційно задоволених позовних вимог

Зокрема, в доводах апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції невірно застосував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц щодо визначення способу визначення обсягу відповідальності Банку за порушення зобов"язання у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних Банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі, що не відповідає положенням ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» і порушує засади справедливості, добросовісності та розумності.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - адвокат Браніцький О.М. доводи апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним і обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення в частині вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив із того, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а Банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Врахувавши судову практику Верховного Суду, визначивши пеню у розмірі 657 000 доларів США та застосувавши принцип пропорційності у цивільному судочинстві, Дарницький районний суд міста Києва зменшив пеню до розміру депозитного вкладу - 60 000 доларів США, що становить 1 675 800 грн.

Проте, погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, так як судом неповно з"ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.12.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі відділення Банку у місті Сімферополі, був укладений Договір № SAMDN5710 (Вклад «Стандарт, 24 мес.»).

Відповідно до п. 1 Договору, вбачається, що при його укладенні, Вкладник передає, а Банк отримує грошові кошти у сумі 60 000,00 дол. США (шістдесят тисяч доларів США, 00 центів США) на строк 24 місяці до 27.12.2014 року включно. Для внесення суми вкладу Банк відкриває Вкладнику поточний рахунок № НОМЕР_1 . Процентна ставка за вкладом становить 10 % річних. Мінімальний строк вкладу становить 6 місяців.

На виконання умов Договору, 27.12.2012 року позивачем було внесено на депозит грошові кошти у сумі 60 000,00 дол. США (шістдесят тисяч доларів США, 00 центів США).

Після закінчення першого строку вкладу - 27.12.2014 року, позивач не заявляв Банку про його відмову від продовження строку, а відтак строк вкладу, в силу припису п. 6 Договору, був автоматично продовженим ще на один строк (24 місяці) - з 28.12.2014 року до 27.12.2016 року.

В червні 2015 року позивачем за адресу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» була направлена письмова претензія до Договору вкладу № SAMDN5710, згідно якої, ОСОБА_1 звернулась до відповідача з вимогою про розблокування відповідного рахунку, відкритого за Договором.

В подальшому, позивач отримала від відповідача лист № 20.1.0.0.0/7-20150604/3990 від 07.06.2015 року, згідного змісту якого, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» констатувало, що Банк припинив свою діяльність в АР Крим у зв`язку з анексією півострову.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31.05.2016 року у справі № 753/23324/15-ц стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 , на виконання договору № SAMDN5710 від 27.12.2012 року 74 786,30 дол. США, з яких: 60 000,00 дол. США - сума вкладу за Договором; 14 786,30 дол. США - проценти, нараховані на суму вкладу за період з 28.12.2012 року по 01.12.2015 року.

Вказане рішення суду першої інстанції, 09.11.2018 року Банком виконано та перераховано на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 71 902,98 дол. США /а.с. 29/.

Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України за Договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (Банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин Банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про Договір банківського вкладу.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-Х11 (далі - Закон № 1023-Х11) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Частиною 5 статті 10 Закону № 1023-Х11 передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Проте, застосовуючи до правовідносин між сторонами положення частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в період з 02.12.2015 року по 08.11.2018 року договірні відносини між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є припиненими і оскільки Закон № 1023-Х11 регулює договірні відносини за участю споживача, то вимоги про стягнення пені за вказаний період задоволенню не підлягають.

Згідно частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із мотивувальної частини ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2016 року у справі № 753/23324/16-ц за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів встановлено, що п.7 Договору № SAMDN5710 (Вклад «Стандарт, 24 мес.») від 27.12.2012 року між сторонами було передбачено право вкладника вимагати розірвання договору до закінчення строку вкладу.

Суд апеляційної інстанції в зазначеній ухвалі вказав на те, що

позивач 03.11.2015 року звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору вкладу, отже, з урахуванням положень Договору щодо повідомлення клієнтом Банку про його розірвання за два дні, Договір є розірваним через 2 банківських дні після отримання вимоги вкладника. З матеріалів справи вбачається, що вимогу про повернення вкладу, Банк отримав 09.11.2015 року, а отже Договір вважається розірваним з 11.11.2015 року». (а.с.22).

Крім того, ухвалою Київського апеляційного суду від 08.06.2022 року зупинено провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості, до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5155/17.

Також, 09.11.2021 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 320/5155/17, в якій сформулювала правові висновки щодо можливості застосування до правовідносин між споживачем і Банком норм Закону № 1023-ХІІ та нарахування пені на підставі частини 5 статті 10 цього Закону, зазначивши наступне: «Законом № 1023-ХІІ врегульовані договірні відносини за участі споживача. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена частиною 5 статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача».

Позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути з Банку пеню, відповідно до частини 5 статті 10 Закону № 1023-ХІІ, обчислену за період з 02.12.2015 року по 08.11.2018 року, проте, договірні правовідносини між позивачем і Банком припинені з 11.11.2015 року.

Припинення договірних правовідносин між споживачем і Банком виключає можливість стягнення пені, передбаченої частиною 5 статті 10 Закону № 1023-ХІІ.

Оскільки суд першої інстанції неповно з"ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду в оскаржуваній частині про стягнення пені підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні цих вимог, за їх необгрунтованістю.

З врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, підлягає зміні, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України стягнутий судом першої інстанції з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог.

В іншій частині, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03.09.2020 року в апеляційному порядку не переглядалось, так як не було предметом оскарження.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 пені скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д, ) 821 (вісімсот двадцять одну гривню) 83 копійки судового збору на користь держави.

В решті рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар