У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Луценко О.М.

за участю секретаря - Гриненко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що Оболонським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 23.08.2019 року по справі № 756/10614/18 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

21.01.2022 року скаржником отриманий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 18.01.2022р., згідно якого вбачається, що виконавець розраховує заборгованість по аліментам, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що узгоджується з вимогами ч.2 ст.195 СК України.

Нарахований старшим державним виконавцем розмір аліментів у довідці- розрахунку відповідає 1/4 частині відповідної середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що є неправомірним, оскільки починаючи з квітня 2020 року, скаржник, не мав можливості регулярно сплачувати аліменти на утримування доньки. На його утриманні перебував хворий батько ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав інвалідність II групи, та відповідно до висновків центральної JIK КНП «ЦПМСД №1» від 18.02.2019 року № 272 та 19.02.2021 року № 227 потребував цілодобового догляду, як невиліковно хвора особа, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватись та обслуговуватися, не здатний до самообслуговування, довічно. У зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, скаржник був змушений покинути роботу, через що не міг регулярно сплачувати аліменти. У період з 05.09.2019 по 17.02.2021, та з 19.02.2021 року по 31.05.2021, скаржник перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Оболонського району м. Києва, як особа яка надавала соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі батьку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Довідок від 01.06.2021 № 09-10/712 та № 09-10/713 та отримував компенсацію за надання соціальних послуг, що підтверджується Довідкою від 18.08.2020 №09-10-124.

На даний час він працюю в КОМУНАЛЬНОМУ НЕКОМЕРЦІЙНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ «КИЇВСЬКА СТОМАТОЛОГІЯ», отримує стабільну заробітну платню, та сплачує аліменти на утримання дочки та борг який утворився під час догляду за батьком. Вважає, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів мав бути нарахований у відповідності до п. 2. ст. 182 «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини». На підставі вищевикладеного просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати розрахунок заборгованості із сплати аліментів від 18.01.2022року за виконавчим провадженням № 60956476.

В судовому засіданні заявник свою скаргу підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні державний виконавець проти скарги заперечував, просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши її матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, Оболонським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 23.08.2019 року по справі № 756/10614/18 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.04.2021року у справі № 756/12870/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовлено. Даним рішенням встановлено, що позивач є працездатною особою, відсутність у нього офіційного заробітку чи здійснення догляду за батьком похилого віку, не може бути підставою для повного або часткового звільнення його від виконання батьківського обов`язку з утримання дітей, а також враховуючи неприпустимість покращення майнового стану платника аліментів за рахунок їх зменшення, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1

21.01.2022 року скаржником отриманий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 18.01.2022р., згідно якого вбачається, що виконавець розраховує заборгованість по аліментам, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що узгоджується з вимогами ч.2 ст.195 СК України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За змістом пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 4 Закону «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю І групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства;

Отже, в тому випадку коли боржник є непрацюючою працездатною особою, яка доглядає за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, він належить саме до категорії зайнятого, але непрацюючого населення, а тому для обчислення суми аліментів та заборгованості по їх сплаті, має застосовуватись положення ч. 2 ст. 195 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у ч. 1 цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина друга статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»).

Той факт, що непрацююча працездатна особа, яка здійснює зазначений догляд, підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а сам цей час догляду зараховується до страхового стажу, не надає такій особі статусу особи, що працює.

З огляду на це, працездатна особа, яка доглядає за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, чинним законодавством однозначно визначається як непрацююча працездатна особа.

Відповідно до законодавства кошти, які отримує особа, що здійснює догляд за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, не визнаються заробітком, а є компенсаційною виплатою.

Оскільки у період з квітня 2020 року по травень 2021 року включно, боржник офіційно не працював та доходу не мав, в тому числі не отримував допомогу по безробіттю, заборгованість по сплаті аліментів була визначена державним виконавцем у відповідності до ч. 2 ст. 195 СК України виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, тобто по місту Києву за місцем реєстрації боржника.

Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає обставини, які враховуються судом при визначені розміру аліментів. Частина 2 вказаної статті застосовується державним виконавцем при розрахунку заборгованості по аліментам у випадку коли частина від заробітку (доходу) платника аліментів є меншою ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи боржника про те, що ним частково сплачувалися аліменти, є безпідставними, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV (далі Закону), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

За таких обставин підстави для визнання протиправними дій державного виконавця відсутні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що скарга є безпідставною та не заснованою на законі, доводи заявника не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя О.М. Луценко