Провадження №2/447/327/22
Справа №447/709/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

14.11.2022 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом вселення,

представник позивача Джуфер Б.М. ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача Ратич Т.М .

Процесуальні дії у справі.

04.04.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом вселення, у якому просить зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні ним житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення до даного будинку та передачі ключів від нього. Крім цього, просить стягнути на його користь з відповідачки витрати, пов`язані з розглядом справи. В обґрунтування позову покликається на те, що з 25.11.2011 по 09.02.2021 сторони перебували у шлюбі. Від подружнього життя у них народилися двоє дітей: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До розірвання шлюбу сторони проживали разом у будинку АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок належить відповідачці. Позивач зареєстрований у такому з 2019 року як член її сім`ї. За період спільного проживання із відповідачем позивач вклав значні кошти на його облаштування - приблизно 2 млн. гривень. Після розірвання шлюбу між сторонами позивач продовжував проживати у вищезазначеному будинку, оскільки інше житло у нього відсутнє. У вересні 2021 року, відповідач пред`явила претензію щодо місця проживання позивача у належному їй будинку, змінила замки від хвіртки та вхідних дверей, внаслідок чого позивач не мав змоги потрапити до житла. Відтак, з указаного часу проживає у своїх знайомих. Попри неодноразові звернення до відповідачки з метою досудового врегулювання спору, а саме надання позивачу можливості проживання у будинку або відшкодування вкладених ним коштів у такий, відповідач відмовилася та продовжує ігнорувати всі пропозиції та вимоги. Позивач вказав, що 17.03.2022 звертався до відповідачки із письмовою вимогою, яку вона отримала 22.03.2022, однак, відповіді на таку нею не було надано. Позивач зазначає, що звертався до Дроговизького старостинського округу Миколаївської міської ради з метою їх сприяння в усуненні перешкод у користуванні будинком, на що отримав відповідь про необхідність звернення до судових чи правоохоронних органів. Позивач вказує й на те, що 17.03.2022 було складено акт за участі депутата Миколаївської міської ради від с. Дроговиж ОСОБА_7 про неможливість зайти на територію будинку відповідачки у зв`язку із заміною ключів від хвіртки та вхідних дверей будинку. На підставі наведеного просить позов задоволити.

18.04.2022 до суду надійшла відповідь на запит про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 20.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалу суду від 20.04.2022, копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідач отримала 10.05.2022, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду (а.с. 21).

20.05.2022 відповідач подала відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки позов є безпідставним та необґрунтованим. На підтвердження своєї позиції покликається на те, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 18.12.2018. Позивач вселився разом із нею у вказаний житловий будинок 25.11.2011 після реєстрації шлюбу. Проживав у такому як її чоловік, тобто член її сім`ї. Відповідач вказала, що 11.01.2021 позивач, зібравши власні речі, самостійно та добровільно вибув із належного їй будинку, та з вказаного терміну не проживає у такому. Доказами не проживання позивача у будинку зазначає відповідні акти, що долучені до відзиву. Водночас, вказує, що акт від 17.03.2022, на який посилається позивач, не відповідає дійсності, спосіб документування не передбачений нормативно-правовими актами, більше того, такий не звертався до правоохоронних органів із заявами про вчинення перешкод у користуванні будинком. Вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази факту вчинення йому перешкод у користуванні будинком. Відповідач додатково посилається на те, що у неї з позивачем існують неприязні відносини, такий систематично застосовує психологічне насильство, що виявляється у висловлюваннях у її сторону нецензурною лексикою, погрозами фізичною розправою, за що притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а також йому було винесено терміновий заборонний припис. Все вищевказане, на думку відповідачки, приводить до висновку про свідому втрату позивачем інтересу до житлового приміщення, а дії позивача - зловживання правом та помста. Крім цього, просить присудити їй судові витрати - витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Відповіді на відзив подано не було.

09.06.2022 представник відповідачки - адвокат Ратич Т.М. подав до суду клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 09.06.2022 вищевказане клопотання задоволено частково, а саме постановлено витребувати у ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області інформацію про звернення ОСОБА_2 щодо вчинення протиправних дій ОСОБА_1 , результати розгляду, матеріали перевірки таких за період з 01.01.2021 по 09.06.2022, а також постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

13.07.2022 до суду надійшли витребувані ухвалою від 09.06.2022 матеріали.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, в обґрунтування позову навів обставини, що викладені у позовній заяві, просив такий задоволити. Вказав, що 17.03.2022 він, позивач та представник міської ради - депутат ОСОБА_7. склали акт про те, що замки на хвіртці та вхідних дверях було замінено. Зазначив, що не згідні з доводами відповідачки, викладеними у відзиві. Щодо твердження, що позивач самостійно покинув будинок, то таке не відповідає дійсності. Наголосив на тому, що право на житло позивача порушене.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав у такому викладених, просив такий задоволити. На запитання представника відповідача відповів, що 06.08.2021 відповідачка вигнала його з будинку по АДРЕСА_1 , внаслідок чого він поїхав до друзів, при цьому нанесла йому тілесні ушкодження (побила). Зазначив, що він був ініціатором розлучення з відповідачкою. 06.10.2021 одружився знову, проте, з цією жінкою не проживає. Проживав в іншому житлі, яке винаймав за договором найму. На даний час проживає у вагончику. Про те, що 17.03.2022 він прийде для складення акту про те, що він не може потрапити до будинку, він позивачку не повідомляв.

Відповідач просила відмовити у задоволенні позову. Наголошувала на тих доводах, які були викладені нею у відзиві. Вказала, що грошові кошти на будинок вона отримувала не від позивача, а від своєї матері, яка перебуває на заробітках за кордоном. Після того як вона дізналася про те, що він створив сім`ю, проживав у Львові, протягом трьох місяців не з`являвся у будинку, не спілкувався із дітьми, вона подала заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, після чого позивач їй погрожував, що «затаскає по судах». Особистих речей у будинку позивач не зберігає. Водночас, зазначила, що перешкоди у користуванні житлом йому не чинить, замки у вхідних дверях будинку змінював батько позивача у червні 2021 року, а замок у хвіртці змінений не був. Позивач повинен мати ключі від будинку, тому доступ до житла має, вона не забороняє позивачу користування будинком. Лист від позивача отримувала, однак, там були пусті аркуші.

Представник відповідача у судовому засіданні вказав на те, що у матеріалах справи немає жодного належного й допустимого доказу того, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні житловим будинком, а з матеріалів справи та пояснень наданих у судових засіданнях, можна зробити висновок, що позивач втратив інтерес до житла. Позивач не звертався до правоохоронних органів про те, що йому чинять перешкоди у користуванні будинком, що відповідачка змінила замки від вхідних дверей. Вважає, що позов є безпідставним, просить у такому відмовити. Звернув увагу на те, що на засіданні органу опіки та піклування про визначення часу спілкування позивача з його дітьми, останній вказав як місце його проживання - АДРЕСА_2 . Водночас, якщо проаналізувати матеріали звернень до поліції, які надані на підставі ухвали суду, то у них міститься посилання, що місце проживання/перебування позивача неможливо встановити.

У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_8 , яка є двоюрідною сестрою відповідачки ОСОБА_2 , повідомила суду, що сторони у справі перебували у шлюбі, у них є двоє дітей. Після розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_5 пішов із дому сам. Один раз приходив до дітей на майданчик. Другий раз він приїжджав до будинку. Перешкод сестра у користуванні будинком йому не чинила. З 09.03.2022 вона проживає із сестрою, не бачила, щоб приходив позивач. Вказала, що коли з будинку виходять гуляти з дітьми, то закривають і будинок, і браму.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомив, що є колегою позивача ОСОБА_5 . Вказав, що восени 2021 року до нього прийшов позивач із проханням впустити його переночувати, оскільки він не може потрапити до будинку, де він проживає, через те, що не підходить ключ до дверей. Позивач у нього ночував два-три рази. Де ночував пізніше свідку невідомо. Де позивач зареєстрований, свідку невідомо, адреси не знає, однак, може показати. Кому належить будинок теж не знає. На момент приходу до свідка, позивач був одружений. Про те, що ключ не підходить до дверей йому відомо зі слів позивача, свідком такого він не був.

Свідок ОСОБА_5 , який є батьком позивача ОСОБА_5 , у судовому засіданні повідомив, що вхід до будинку, де проживали сторони, здійснюється через хвіртку, у якій є замок. Він один раз змінював серцевину замку у вхідних дверях будинку на прохання невістки - відповідачки. Ключі від серцевини він передав невістці, оскільки син там більше не проживав. Зазначив, що позивач, тобто його син, у нього не ночував, хоча й казав, що не має де ночувати, ночував у брата на квартирі. Скільки разів він ночував на квартирі йому невідомо. Про існування перешкод у користуванні житловим будинком йому також невідомо. Чи одружений син зараз відповісти не може, оскільки не дуже підтримує з ним контакти. Після розірвання шлюбу між сторонами, свідок буває у невістки. Невістка та онуки не розповідали чого позивач пішов із сім`ї.

У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_10 , яка є межовою сусідкою відповідачки, повідомила суду, що нею було підписано акт про не проживання у будинку позивача ОСОБА_5 кілька місяців тому. Акт підписала на прохання відповідачки, у будинку не була, наявність особистих речей позивача у будинку не перевіряла. Вказала, що від зими позивача не бачила, він у будинку не з`являвся.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомила, що вона працює в органі опіки та піклування Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, є членом комісії з питань захисту прав дітей. Позивач звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу спілкування з дітьми, а саме встановлення днів відвідування дітей сторін на нейтральній території. На засіданні комісії зазначив, що він придбав житло, робить ремонт. Обстеження умов житла не проводилось. Місце проживання позивач у заяві вказав як м. Винники Львівської області.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який повідомив, що є депутатом Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області та за сумісництвом другом позивача, вказав, що до нього звернувся позивач із проханням проїхати з ним, щоб засвідчити факт відсутності у позивача доступу до будинку. Вказав, що вони разом із адвокатом приїхали до будинку, брама була закрита, позивач спробував відчинити хвіртку, що йому не вдалося, позивач перескочив через паркан, пробував щось відкрити, і вони поїхали. На подвір`ї будинку свідок не був, про замінені серцевини замків дізнався зі слів позивача. Ідентифікувати ключ він не може, оскільки не знає, який він повинен бути. Акт від 17.03.2022 було складено підлеглою особою свідка перед відвідуванням будинку, після чого позивач та свідок поїхали для здійснення обстеження будинку із заготовленим актом.

Свідок ОСОБА_12 , яка є другом сім`ї ОСОБА_1 , вказала, що вона зі сторонами дружили сім`ями досить довгий час. У січні 2021 року позивач пішов із сім`ї та створив іншу сім`ю. Позивач вчиняв психологічне насильство до відповідачки. Доступ до будинку у нього, наскільки відомо свідку, є, як і ключі від будинку.

Суд встановив:

Відповідно до довідки про склад сім`ї №298, виданої 01.04.2022 старостою Дроговизького старостинського округу Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, у будинку АДРЕСА_1 до складу сім`ї/зареєстрованих входять: відповідач ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_5 та діти сторін - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 5).

Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Дроговизького старостинського округу Миколаївської міської ради, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.04.2019 по теперішній час (а.с. 14).

Відповідно до копії інформаційної довідки №301807054 від 31.05.2022 з Державного еєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відносно ОСОБА_5 відсутні (а.с. 48).

17.03.2022 у с. Дроговиж Стрийського району Львівської області позивачем, адвокатом Джуфером Б.М. та депутатом Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області ОСОБА_7. було складено акт про те, що позивач не зміг потрапити до будинку по АДРЕСА_1 , оскільки у хвіртці та вхідних дверях житлового будинку замінені серцевини замків. Ключі, що має ОСОБА_5 не підходять до замків на хвіртці та вхідних дверей будинку (а.с. 12).

17.03.2022 позивач звертався до Дроговизького старостинського округу Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області із заявою про сприяння в усуненні порушення користування та проживання житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , та у проведенні профілактичних заходів із відповідачкою ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно відповіді вих. №Я-13/07.05/32 від 23.03.2022 на вищевказану заяву позивача, такому було роз`яснено, що розгляд приватно-правових відносин не належить до повноважень старостинського округу територіальної громади, позивачу рекомендовано звернутися до правоохоронних чи судових органів (а.с. 11).

На підтвердження своїх доводів позивач долучив до позовної заяви заяву щодо врегулювання спору від 17.0.2022 та докази відправлення такої відповідачці (а.с. 6-9).

Відповідно до копії договору дарування житлового будинку, посвідченого 18.12.2018 приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Сороколіт О.Г., серії ННМ 403686, зареєстрованого в Реєстрі за №2296, відповідачка ОСОБА_2 отримала у дар належний дарувальнику житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 26-27).

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №150043510 від 18.12.2018, вищевказаний житловий будинок належить на праві приватної власності відповідачці ОСОБА_2 (а.с. 28).

Відповідно до копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , від 06.05.2022, відповідачка проживає разом із своїми дітьми за вказаною адресою, місце проживання колишнього чоловіка невідоме (а.с. 29).

Згідно копії акту від 10.06.2021, складеного комісією у складі депутата Старовецького О.С. та у присутності сусідів ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , встановлено, що позивач ОСОБА_5 не проживає по АДРЕСА_1 , з 11.01.2021. Особистих речей такого у будинку не виявлено (а.с. 30).

Крім наведеного, відповідачкою на підтвердження її доводів разом із відзивом подано копії повідомлень ОСОБА_2 на її звернення до ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області щодо вжиття заходів до її колишнього чоловіка ОСОБА_5 (а.с. 31-35), а також копію судового наказу Миколаївського районного суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей, який набрав законної сили 14.12.2021 (а.с. 39).

Відповідно до копії повідомлення т.в.о. начальника ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, вказується, що матеріали звернення ОСОБА_2 скеровано у Львівське районне управління поліції №1 ГУНП у Львівській області для опитування ОСОБА_5 (а.с. 32).

Згідно копії постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 02.07.2021 у справі №447/2019/21 ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с. 37). Вказана постанова набрала законної сили 13.07.2021.

Крім цього, відносно позивача ОСОБА_5 27.11.2021 було винесено терміновий заборонний припис серії АА №2025626 у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_2 строком на 10 діб (а.с. 38).

На виконання ухвали суду від 09.06.2022 надійшла відповідь з відділення поліції №2 Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області разом із засвідченими копіями витребуваної інформації (а.с. 59-94).

Згідно інформації, що стосується предмету розгляду вказаної справи, у супровідному листі до наданої на підставі ухвали суду витребуваної документації, вказано, що позивач ОСОБА_5 проживає у АДРЕСА_3 (а.с. 59).

Згідно копій рапортів від 21.11.2021 і 09.12.2021 та відповідей начальника ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області від 11.11.2021 та 09.12.2021 вказано, що ОСОБА_5 відсутній за адресою його місця реєстрації проживання (а.с. 78 (зворот), 79, 88, 88 (зворот)).

З копії рапорту від 18.04.2022 та супровідного листа на ім`я начальника Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області від 21.04.2022 вбачається, що ОСОБА_5 проживає у АДРЕСА_4 , а також працевлаштований у АДРЕСА_5 (а.с. 83 (зворот), 84).

Оцінка суду.

На підставі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника житла (рішення у справі «Gillow v. the U.K.» від 24.11.1986), так і на наймача (рішення у справі «Larkos v. Cyprus» від 18.02.1999).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» поняття «житло» не обмежується приміщенням, у якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем.

Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло (рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть із ним спільне господарство.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, дружина, діти, батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи даний спір, судом допитано свідків у справі, досліджено наявні у справі докази та надано їм оцінку на предмет порушення права позивача на житло, встановлено дійсні обставини справи.

Позивачем не доведено у судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_2 будь-яким чином чинила йому перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , не підтверджено факту його виселення з вказаного будинку.

Доводи позивача про факт його виселення відповідачкою з будинку спростовано показами свідків, які заперечували також будь-які дії фізичного впливу щодо позбавлення житла позивача чи створення йому перешкод у користуванні житлом. Більше того, всім свідкам відомо про те, що наявні у нього ключі від хвіртки та вхідних дверей будинку, не підходять до замків таких, лише зі слів позивача.

Поведінка ОСОБА_5 після припинення проживання у домоволодінні ОСОБА_2 свідчить, що він втратив інтерес до житла, оскільки добровільно вибув із місця проживання, що знайшло своє підтвердження у судових засіданнях, впродовж тривалого часу він не з`являвся у будинку, після розірвання шлюбу із відповідачкою уклав шлюб з іншою жінкою, винаймав квартиру та проживав із такою. Крім того жив і працевлаштований у місті Винники Львівського району Львівської області.

Твердження позивача про те, що відповідачка сама змінила замки від хвіртки та вхідних дверей суд не бере до уваги, оскільки такі спростовані показами свідка ОСОБА_5 - батька позивача, який власноруч замінив замок до вхідних дверей будинку.

Суд не бере до уваги акт від 17.03.2022, поданий позивачем разом із позовною заявою, оскільки такий не може бути допустимим доказом у справі, був складений не уповноваженими на таке особами, а також без законної на те підстави.

Як вбачається з показань свідків, які були допитані у судових засіданнях, такими не підтверджено факт вчинення відповідачкою перешкод позивачу у користуванні житлом.

Звернення відповідачки до ВП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області за період з 01.01.2021 по 09.06.2022 свідчить про виникнення конфліктних ситуацій між сторонами.

Натомість позивач жодного разу не звернувся до поліції з приводу вчинення відповідачкою перешкод у користуванні житловим будинком.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували той факт, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_5 у користуванні будинком АДРЕСА_1 .

За таких обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Щодо стягнення судових витрат суд вважає за необхідне зазначити таке.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Джуфер Б.М. заявив клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки вказана сума у розмірі 15 000,00 грн. є завищеною.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх фактично сплачено стороною.

Верховний Суд у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

У постанові ВП ВС у справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020, сформовано правову позицію, згідно якої при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно ордеру на надання правової допомоги серії ВС №1141468, адвокат Ратич Т.М. є представником ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги №51/22 від 18.05.2022.

На підтвердження факту отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат, представником відповідача долучено до справи ордер (а.с. 53), копію договору про надання правової допомоги №51/22 від 18.05.2022 (а.с. 40).

На підтвердження своїх доводів та необхідності стягнення судових витрат у розмірі 15 000,00 грн., представник відповідача покликався на правову позицію ВС у справі №185/5421/21 від 31.01.2022 та у справі №640/18402/19 від 28.12.2020.

Суд бере до уваги позиції ВС у вказаних справах, однак, зважаючи на категорію складності справи, кількість призначених судових засідань і присутності адвоката у таких, враховуючи клопотання представника позивача про зменшення судових витрат, відсутність доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, необхідність надання яких чітко передбачено нормами ЦПК України, суд вважає, що з позивача слід стягнути понесені витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8 000 грн., що буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат і розумної необхідності таких.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов не підлягає до задоволення, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 133, 137, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_6 , місце фактичного проживання: м. Винники, Львівський район, Львівська область, 79495, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 24.11.2022.

Суддя Головатий А.П.