ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2973/21Головуючий у 1-й інстанції Запорожець Л.М.
Провадження № 22-ц/817/631/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

апелянта ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/2973/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 травня 2022 року (ухвалене суддею Запорожець Л.М.) в справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, поновлення на роботі та зобов`язання виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі Акціонерного товариства «Українська залізниця») про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, поновлення на роботі та зобов`язання виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що 08 грудня 2021 року йому вручено відповідачем ВСП «Чортківська дистанція колії РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» наказ про відсторонення його від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Наказ мотивований тим, що у ОСОБА_1 відсутнє відповідне щеплення згідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України та його відсторонено від роботи. Зазначив, що ні в трудовому контракті, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому документі, які підписано між ним та відповідачем, такого зобов`язання з боку позивача немає і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача від роботи з підстав відсутності вищезгаданого щеплення без збереження заробітної плати, а у нього є малолітні діти. Вважає даний наказ незаконним, який порушує його права та винесений в порушення вимог ст. 43 Конституції України, суперечить вимогам ст.23 загальної Декларації прав людини (ООН, 1948), ст.1 Європейської соціальної хартії (1996), Міжнародному пакту про економічні, соціальні і культурні права (ООН, 1966), ст.ст.60, 64 Конституції України, Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року, рішенню Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року, Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.43 КЗпП України.

Крім того, посилається на те, що вакцинування від COVID-19 є ризикованою медичною процедурою, вакцина не є традиційною, це генно-інженерний продукт та вплив даної технології на людський організм не вивчений. На сьогоднішній день вакцинацію проти коронавірусної хвороби є примусовим медичним експериментом над громадянами України. Відмова від участі в медичних експериментах не може бути підставою для відсторонення його від роботи та позбавлення заробітної плати.

У зв`язку з наведеним та з урахуванням заяви про уточнення позову, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення його від роботи від 08 грудня 2021 року без збереження заробітної плати та поновити його на роботі. Зобов`язати відповідача виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи в сумі 73219.17 грн.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя, шляхом його обмеження, а тому, в силу положень п.1 ст.92 Конституції України, таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належить постанова КМУ та наказ МОЗ. Крім того, КМУ не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, які спрямовані на звуження та обмеження прав та свобод людини. Вважає, що відсутність у працівника підтверджуючих документів про вакцинацію від СОVID- 19 або повідомлення/неповідомлення такої інформації не є законною підставою для відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати, визначених статтею 46 КЗпП України.

Звертає увагу, що спірний наказ не містить відомостей на підтвердження відмови позивача здійснити щеплення у порядку встановленому частиною шостою ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Крім того в оскаржуваному наказі не визначено строків відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

Крім того профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 до календаря профілактичних щеплень в Україні не включені, а відтак посилання та обґрунтування відповідачем необхідності наявності доказів щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 є незаконним.

Разом з тим, наказ про відсторонення невакцинованих працівників за підписом голови правління АТ «Укрзалізниця» не видавався. Таким чином, відповідачем порушено порядок встановлений Статутом АТ «Укрзалізниця» в частині порядку та компетенції видачі наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, що призвело до порушення трудових прав останнього.

ОСОБА_1 вважає необхідним зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення.

У зв`язку з наведеним просить рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

05 липня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника АТ «Укрзалізниця» Тарарука Л.Р. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що 08 грудня 2021 року, відповідно до наказу №253 по виробничому структурному підрозділу «Чортківська дистанція колії», позивача ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року, на час відсутності щеплення від гострої респіраторної хвороби СОVID-19 без збереження заробітної плати. Вважає наказ про відсторонення від роботи заступника начальника ВСП «Чортківська дистанція колії» Гевка І.Б. таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Звертає увагу на об`єктивний обов`язок керівників підрозділів АТ «Укрзалізниця» (роботодавців) провести відсторонення від роботи усіх підлеглих працівників у разі їх відмови або ухилення від проведення профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19 на період карантину. Вказує, що в даному випадку позивача відсторонено від роботи на час дії обставин (відмови чи ухилення від проведення обов`язкової вакцинації), з якими законо-давець пов`язує неможливість працівника виконувати передбачену трудовим дого-вором роботу. Відповідачем при видачі оспорюваного наказу про відсторонення позивача від роботи не порушено конституційний принцип, закріплений ст.64 Кон-ституції України, про неможливість обмеження конституційних прав громадян.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідача адвокат Тарарук Л.Р. проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 працює на посаді заступника начальника дистанції колії по інженерних спорудах з 04 вересня 2002 року по даний час.

25 листопада 2021 року працівнику Чортківської дистанції колії Гевку Ігору, в присутності в.о. помічника з кадрових питань І.Міщанчук, інженера з охорони праці І.Петрик, інженера Л.Перепелиця було доведено до відому телеграфну вказівку від 24 листопада 2021 року № НЗК-11/349 за підписом заступника директора виконавчого з управління персоналом та соціальної політики А.Кирди, про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19; можливі місця (пункти) проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19; правові наслідки у разі відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (відсторонення від роботи). Від підпису позивач ОСОБА_1 відмовився, надавши письмові пояснення відмову, в яких детально виклав причини такої його позиції та вказана відмова була оформлена відповідним актом від 25 листопада 2021 року (а.с.15-18).

Вказані обставини та факти позивач ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні.

На запит начальника Чортківської дистанції колії позивач ОСОБА_1 документ, виданий закладом охорони здоров`я, який би підтверджував наявність у нього профілактичного щеплення проти COVID-19 щодо отримання повного курсу вакцинації або однієї дози вакцини від COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, не надав.

Начальником Чортківської дистанції колії І.Чернегою було винесено наказ № 253 від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи заступника начальника Чортківської дистанції колії Гевка Ігора», яким вирішено: « ОСОБА_4 , заступника начальника виробничого структурного підрозділу Чортківської дистанції колії, відсторонити від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати» (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що фактично на підставі оспорюваного ним наказу від 08 грудня 2022 року його не було відсторонено від роботи та оплату за відпрацьовані дні він отримав, а було відсторонено фактично від роботи з 17 грудня 2021 року відповідно до іншого наказу, а тому він провів розрахунок суми за час незаконного відсторонення та вираховував таку суму з 17 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року (час його фактичного поновлення) та така сума на його думку, відповідно до вимог законодавства, становить 73219.17 грн.

Начальником Чортківської дистанції колії інший наказ № 272 від 16 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи заступника начальника дистанції колії Гевка Ігора», яким фактично і було відсторонено позивача від роботи.

Згідно із наказу № 22 від 28 лютого 2022 року «Про призупинення наказу від 16 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи заступника начальника дистанції колії Гевка Ігора» вбачається, що у зв`язку із введенням воєнного стану на території України призупинити дію наказу від 16 грудня 2021 року № 272 «Про відсторонення від роботи заступника начальника дистанції колії ОСОБА_1 » та приступити до роботи з 01 березня 2022 року. Підстава: Указ Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», наказ від 25 лютого 2022 року № 380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153» (а.с.137).

Позовних вимог про визнання незаконним наказу № 272 від 16 грудня 2021 року, яким позивача фактично було відсторонено від роботи, позивачем ОСОБА_1 не заявлено.

Згідно наказу № 48 від 28 лютого 2022 року «Про допуск до роботи заступника начальника дистанції колії виробничого структурного підрозділу Чортківська дистанція колії Гевка Ігора», виданого начальником Чортківської дистанції колії І.Чернеги вбачається, що враховуючи наданий працівником документ, а саме: довідку № 028-1/0 від 28 лютого 2022 року щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, наказано ОСОБА_4 , заступника начальника дистанції колії виробничого структурного підрозділу Чортківської дистанції колії, допустити до роботи з 01 березня 2022 року (а.с.138).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. «а», «б» ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Стаття 46 КЗпП України передбачає можливість відсторонення працівників від роботи лише у випадках, прямо передбачених законодавством.

Згідно ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в Україні обов`язковими є профілактичні щеплення проти туберкульозу, поліомієліту, дифтерії, кашлюка, правця та кору.

Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).

Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Цим наказом передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку № 2153 медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 за № 1161/19899 (у редакції наказу МОЗ від 11 жовтня 2019 № 2070).

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ України №2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України.

Державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28 грудня 1992 № 731)

Таким чином, якщо ставити питання обов`язковості вакцинації для працівників з наведеного вище переліку наказу МОЗ № 2153, то його можуть не робити лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень.

Протипоказання до вакцинації може встановлювати сімейний або лікуючий лікар та надати відповідний висновок про тимчасове чи постійне протипоказання або про відтермінування через COVID-19 в анамнезі. Якщо в пацієнта є протипоказання до щеплення однією з вакцин проти COVID-19, за можливості, особа має вакцинуватися іншими типами вакцин.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» (згідно постанови КМ № 1096 від 20 жовтня 2021 року) керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень, яких передбачена Переліком № 2153; відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19, яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти, як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Оскільки, під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

ЄСПЛ висловлював думку, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33, 36 рішення у справі «Соломахін проти України» від 15 березня 2012 року, заява № 24429/03).

Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 682/1692/17.

Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень вчитель не може бути допущений до роботи, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учнів та працівників школи, а й захищає таким чином власне особу, яка не отримала профілактичних щеплень.

Подібний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 331/5291/19.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 відмовився від щеплення проти COVID-19, у зв`язку із чим відповідач видав оспорюваний наказ, а також наказ № 272 від 16 грудня 2021 року, яким фактично було відсторонено позивача від роботи, застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством, та відповідно до вимог п.41-6 постанови КМУ № 1236 (в оновленій редакції).

Фактично позивача було відсторонено від роботи наказом № 272 від 16 грудня 2021 року, який ОСОБА_1 не оспорює.

Відсутні докази про те, що стан здоров`я ОСОБА_1 перешкоджає для його вакцинування проти COVID-19 на момент винесення як оскаржуваного наказу про його відсторонення від 08 грудня 2021 року, так і від 16 грудня 2021 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що тимчасове відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії, інше) не призвело до порушення конституційного права на працю, яку він може отримати в інших формах. Право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки ОСОБА_1 відмовився від обов`язкового щеплення проти COVID-19 та не надав будь-яких доказів, що він має такий стан здоров`я, який є перешкодою для вакцинування.

Отже втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень щодо позивача, ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Доводи апелянта про те, що відповідачем порушено порядок встановлений Статутом АТ «Укрзалізниця» в частині порядку та компетенції видачі наказу про відсторонення від роботи ОСОБА_1 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки оспорюваний наказ виданий начальником виробничого структурного підрозділу Чортківської дистанції колії РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрїнська залізниця в межах його повноважень, передбачених п. 14 Положення про цей підрозділ, яке затверджене наказом РФ «Львівська залізниця» № 803 від 29 грудня 2018 року (а.с.67-72).

Твердження апелянта про те, що наказ № 253 від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи заступника начальника Чортківської дистанції колії Гевка Ігора» не містить відомостей на підтвердження відмови позивача здійснити щеплення, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки фактично позивача було відсторонено від роботи іншим наказом, а саме № 272 від 16 грудня 2021 року, однак вказаний наказ позивач до суду не оскаржував. При цьому, в матеріалах справи є письмові пояснення про відмову від вакцинації ОСОБА_1 , в яких детально виклав причини такої позиції та вказана відмова була оформлена відповідним актом від 25 листопада 2021 року.

Посилання апелянта про те, що в оскаржуваному наказі не визначено строків відсторонення ОСОБА_1 від роботи, апеляційний суд не приймає, оскільки у вказаному наказі зазначено період з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19.

Інші доводи апелянта в апеляційній скарзі за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який на думку апелянта свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Проте, такі аргументи належним чином перевірені судом першої інстанції та спростовані під час розгляду справи з урахуванням встановлених конкретних обставин.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 17 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 25 липня 2022 року.

Головуючий

Судді