Справа № 465/7932/18 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1852/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позов мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідачі проживають поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 цього ж будинку. Вказує, що починаючи з 14 грудня 2018 року його квартиру затоплюють сусіди зверху і оскільки в добровільному порядку шкоду вони відшкодувати не бажають, він звернувся до суду. Згідно з актами обстеження причиною затоплення є несправність внутрішньоквартирної розводки відповідачів та внаслідок цього йому завдано матеріальної шкоди, а саме: залито стелю в кухні загальною площею 3,5 кв.м., стіну кухні площею 4,0 кв.м., стіну в суміжній кімнаті площею 1,2 кв.м. Згідно висновку експертного дослідження №05/19 від 11.02.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкоджень приміщень квартири АДРЕСА_1 становить 49554,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідачів 49554,00 грн. завданої матеріальної шкоди та покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_4 49554 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 00 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 256 (двісті п`ятдесят шість) гривень 13 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 256 (двісті п`ятдесят шість) гривень 13 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 256 (двісті п`ятдесят шість) гривень 13 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, висновки якого не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає не доведеним з сторони позивача факту завдання позивачу шкоди з вини відповідачів. Звертає увагу, що позивачем в суді першої інстанції докази подавалися з порушенням встановлених строків. Також звертає увагу на несвоєчасне вручення відповідачам судових повісток. Стверджує, що суд першої інстанції встановивши факт залиття, в якій квартирі мало місце залиття, однак не встановив причини залиття, а переклав усю відповідальність на власників квартири поверхом вище, на підставі неналежних доказів, які при безпосередньому дослідженні виявляються такими, що отримані з порушенням порядку передбаченого нормами ЦПК України та підзаконних нормативно-правових актів. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27 жовтня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 07 листопада 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення, суд виходив з тих підстав, що позивачем доведено факт завдання йому шкоди в розмірі 49554 грн. у зв`язку з залиттям його квартири відповідачами.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 , що підтверджується реєстраційним посвідченням серії НОМЕР_1 від 05.08.2002 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна №186945448 від 31.10.2019 року, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної приватної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як вбачається з відповіді ЛКП "Львівський ліхтар" №1673 від 30.09.2020 року, наданої мешканцю квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_4 перебував на обслуговуванні ЛКП "Львівський ліхтар" у 2018 та 2019 роках.

З наданих до матеріалів справи позивачем, що не заперечується стороною відповідачів, у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 мало місце залиття квартири.

Як вбачається з акту від 22.12.2018 року, складеного працівниками ЛКП "Львівський ліхтар" та затвердженого директором ЛКП "Львівський ліхтар", в квартирі АДРЕСА_1 на стелі в кухні виявлено сліди залиття орієнтовною площею 2 кв.м. Ймовірною причиною залиття є несправність внутрішньоквартирної розводки мешканців кв.7 вищевказаного будинку.

Окрім цього, працівниками ЛКП "Львівський ліхтар" складено акт від 26.12.2018 року, відповідно до якого в квартирі АДРЕСА_1 на стелі в кухні виявлено сліди залиття орієнтовною площею 2 кв.м. та в куті на стелі площею 2 кв.м. Ймовірною причиною залиття є несправність внутрішньоквартирної розводки мешканців кв.7 вищевказаного будинку.

З акту від 27.12.2018 року, складеного працівниками ЛКП "Львівський ліхтар" вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 на стелі кухні виявлено сліди залиття орінтовною площею 3,0 кв.м. та в куті на стелі площею 3,0 кв.м, а також пошкоджено меблі та ламінат орієнтовною площею 2,5 кв.м. Ймовірною причиною залиття є несправність внутрішньоквартирної розводки мешканців кв.7 вищевказаного будинку.

Також, позивачем долучено до матеріалів справи акт від 30.01.2019 року, відповідно до якого в квартирі АДРЕСА_1 в кухні стелі виявлено сліди залиття орієнтовною площею 3,5 кв.м. та на стіні площею 4 кв.м., а також в кімнаті орієнтовною площею 1,2 кв.м. Ймовірною причиною залиття є несправність внутрішньоквартирної розводки мешканця кв. АДРЕСА_2 вищевказаного будинку. На час обстеження пляма не збільшилась і підсихає.

Відповідно до висновку експерта по результатах проведення будівельно-технічної експертизи з визначення вартості відновлювального ремонту пошкоджених оздоблювальних покритів приміщень квартири АДРЕСА_1 №05/19 від 11.02.2019 року, виконаного судовим експертом ТзОВ "Серб" Судового експертно-розрахункового бюро Бочуляком Р.П. вартість відновлювального ремонту пошкоджень приміщень квартири АДРЕСА_1 становить 49554,00 грн.

Зі змісту вищевказаного висновку експерта вбачається, що причиною залиття в квартирі АДРЕСА_1 являється проходження (надходження) рідини з приміщень квартири АДРЕСА_2 .

Окрім цього, директором ТзОВ "Серб" судового експертно-розрахункового бюро Бочуляком Р.П. надано відповідь №12/03-2 на адвокатський запит від 28.11.2019 року №01/28-11/2019 року, відповідно до якого причиною залиття квартири АДРЕСА_1 являється несправність внутрішньоквартирної розводки (водопостачання) у квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована вище над квартирою АДРЕСА_6 , внаслідок чого через міжповерхове перекриття відбулось проходження (надходження) рідини з приміщень квартири АДРЕСА_2 .

Також, директором ТзОВ "Серб" судового експертно-розрахункового бюро Бочуляком Р.П. ОСОБА_4 повідомлено, що у висновку експерта №05/19 від 11.02.2019 року наявна описка, яка полягає в зазначенні дати акту, складеного ЛКП "Львівський ліхтар" від 31.01.2019 року замість акту від 30.01.2019 року, який був наданий на дослідження. Дана описка не змінює результатів проведених досліджень.

Допитаний в судовому засіданні 17.06.2021 року судовий експерт ОСОБА_5 пояснив, що залиття квартири позивача відбулось не внаслідок вини ЖЕКу, а з вини власників квартири, які проживають над квартиру позивача, тобто відповідачами. Всі потьоки і плями розташовані зверху вниз, це свідчить про те, що рідина проходила міжповерхове перекриття зверху до низу, тобто з підлоги квартири вище (відповідачів) на стелю квартири, що знаходиться нижче (позивача). По стояку якщо йде рідина вона не розтікається, а йде в ширину а не вниз. Стояк відноситься до ЖЕКу, а відхід до власника, зазвичай найслабше місце є в перекритті. В квартирі відповідачів не був, оскільки для цього потрібна ухвала суду. Всі пошкодження у верхній частині квартири. На фото все чітко видно.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили обставини викладені в актах ЖЕКу, пояснили, що не пригадують чи були під час огляду в квартирі відповідачів.

Положеннями ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і її майну або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка завдавача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, ) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності своєї вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі на момент розгляду справи.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, вважає доведеним з сторони позивача факт завдання йому матеріальної шкоди в розмірі 49554 грн. через залиття його квартири, яке відбулося з вини відповідачів по справі.

Відповідачами ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не спростовано належними та допустимими доказами відсутність їх вини у завданні шкоди позивачу, не надано інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

В поданій апеляційній скарзі скаржник стверджує, що судом першої інстанції при здійсненні розгляду даної справи, судом було порушено норми ст. 128 ЦПК України, в той же час з матеріалів справи вбачається, що відповідачі по справі в більшості випадків не отримували судових повісток, які суд надсилав, з причин «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою», в той же час, вони зверталися до суду із клопотаннями про відкладення розгляду справи, що дає підстави вважати, що суд з своєї сторони належним чином виконав обов`язок щодо повідомлення відповідачів про час, місце та дату розгляду справи.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2022 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк