Справа № 130/3639/21
Провадження № 22-ц/801/1694/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 рокуСправа № 130/3639/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Покоєвича А. О. на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Грушковської Л. Ю. від 04 квітня 2022 року,

встановив:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 53598 грн 90 к. заборгованості за кредитним договором від 04 грудня 2013 року, яка складається з:

-43307 грн 13 к. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-10291 грн 77 к. заборгованість за процентами, нарахованими за простроченим тілом кредиту.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 08 грудня 2021 року утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 квітня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 53598 грн 90 к. та 2270 грн 00 к. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 добровільно заборгованість за кредитним договором не погашав, факт виконання умов договору і повернення кредиту частинами та процентів за користування кредитом не довів, відзиву на позовну заяву до суду не подав, то з метою захисту прав АТ КБ «ПриватБанк» на його користь з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість в сумі 53598 грн 90 к.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Покоєвич А. О., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що ОСОБА_2 станом на 08 грудня 2021 року внесено 48253 грн 89 к. на погашення заборгованості за кредитним договором, а відтак АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язаний повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4946 грн 76 к. (43307 грн 13 к. (заборгованість за простроченим тілом кредиту) 48253 грн 89 к. (сума сплачених / повернутих коштів) та визнати кредитний договір припиненим. Звертав увагу на те, що ОСОБА_2 не підписувались Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з яким банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору. При укладенні договору з ОСОБА_1 банк не дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

АТ КБ «ПриватБанк» своїм правом подати відзив у визначений судом строк не скористалося. Натомість 26 вересня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив (пояснення щодо безпідставності апеляційної скарги) АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого судом або законом, то суд постановив ухвалу про залишення відзиву без розгляду (частина друга статті 126 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що 14 грудня 2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у якій зазначено, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку борг ОСОБА_1 станом на 08 грудня 2021 року становив 53598 грн 90 к., з яких: 43307 грн 13 к. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 10291 грн 77 к. заборгованість за процентами, нарахованими за простроченим тілом кредиту.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодився на отримання кредиту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Розрахунок заборгованості за договором від 04 грудня 2013 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

З виписки АТ КБ «ПриватБанк» видно, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, здійснював витрати для сплати послуг, зняття готівки та перерахування коштів на інші рахунки.

Доказів на спростування вказаної виписки та розрахунку заборгованості матеріали справи не містять.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність фактів як укладення кредитного договору так і згоди ОСОБА_1 з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна», які визначають його умови.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та доданих документів направлялась ОСОБА_1 за його зареєстрованим місцем проживання ( АДРЕСА_1 ).

30 березня 2022 року до суду першої інстанції повернувся невручений конверт з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судову адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Оскільки копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів повернулась із відміткою про відсутність ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання, а тому вважається врученою ОСОБА_1 .

Проте, ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування використання кредитних коштів, а також того, що при підписанні анкети-заяви він погоджувався на інші, ніж викладені в доданих позивачем Умовах і Правилах надання банківських послуг, умови, на які саме умови кредитного договору ОСОБА_1 погоджувався при отриманні кредиту не вказував.

Отже, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту та процентами, нарахованими за простроченим тілом кредиту.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Покоєвича А. О. залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 квітня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: Т. Б. Сало

Т. М. Шемета