Ухвала

05 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 336/7317/20

провадження № 61-7269ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про розірвання договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати договір дарування 29/50 частин житлового будинку

АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець А. С., зареєстрованим в реєстрі за номером 1902, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09 квітня 2008 року уклали договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л. С., відповідно до якого позивач передала, а відповідач прийняв в дар 29/50 частин будинку

АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 9 договору право власності на 29/50 частин будинку АДРЕСА_1 у обдарованого виникло з моменту прийняття дарунку. Пунктом 6 договору встановлено, що дарувальник має право вимагати розірвання договору, якщо на момент пред`явлення вимог дарунок є збереженим, у разі якщо обдарований створює загрозу втрати дарунка.

Вказує, що в жовтні 2020 року позивачка дізналась, що подарований нею будинок переданий відповідачем в іпотеку фінансовій установі, а в структурному підрозділі державної виконавчої служби перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором, в забезпечення виконання зобов`язань по якому був укладений договір іпотеки. Про те, що ОСОБА_2 передав дарунок в іпотеку банку, позивачка не знала до моменту отримання

20 листопада 2020 року інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції 8 жовтня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у зв`язку з чим існує реальна загроза відчуження предмету дарування та передачі права власності третій особі.

Зазначає, що своїми діями до подарованого йому нерухомого майна відповідач створив загрозу безповоротної втрати дарунка, який має для позивача велику немайнову цінність, оскільки вона вклала в цей будинок багато сил та праці, грошей і мріяла про те, щоб в ньому проживали її нащадки. Значущість для дарувальниці предмету дарунка посилює та обставина, що вона не припиняла жити в ньому, що є обов`язковою умовою передачі дарунка у відповідності до пункту 10 договору. Статтею 727 ЦК України внормовано підстави для розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, однією з яких є розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність, при цьому визначальним є доведення того, що обдарованому було відомо про те, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника, а це, у свою чергу, зобов`язує обдарованого бережно та сумлінно ставитись до дарунка та забезпечувати його схоронність.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада

2021 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від

25 травня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

28 липня 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить постанову Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2022 року скасувати і направити справу на новий апеляційний розгляд.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету спору, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга не містить.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 25 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про розірвання договору дарування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат