Провадження № 22-ц/824/4955/2022 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 липня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства рибного господарства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Компанія «Фішинг Кампані С.А.» (Fishing Company S.A.), ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказу,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебувала вказана справа за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства рибного господарства України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Компанія «Фішинг Кампані С.А.» (Fishing Company S.A.), ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач з 15 червня 2017 року є директором державної риболовецької Компанії «Фішинг Компані С.А.» на підставі письмового рішення Державного агентства рибного господарства України. Водночас наказом відповідача від 03 вересня 2020 року № 26-К на посаду директора державної риболовецької Компанії «Фішинг Компані С.А.» призначено третю особу ОСОБА_1 . Позивач вважає наказ відповідача від 03 вересня 2020 року № 26-К незаконним та таким, що порушує його права та законні інтереси.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року провадження у справі закрите на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку із відмовою позивача від позову.

Цією ж ухвалою суду скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Деснянського районного суду від 06 жовтня 2020 року, у вигляді заборони Державному агентству рибного господарства України вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну та призначення директора (керівника) юридичної особи державної риболовецької Компанії «Фішинг Кампані С.А.».

Не погоджуючись із ухвалою суду, третя особа ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Мусихіна П.Е. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, нормам процесуального та

- 2 -

матеріального права.

Скарга мотивована тим, що суд грубо порушив норми процесуального права, оскільки позивачем було подано дві заяви, а саме: про відмову від позову та про залишення позову без розгляду, які за своїм змістом мають різні юридичні наслідки. У судовому засіданні 17 січня 2022 року позивач не міг чітко конкретизувати, яку саме заяву він підтримує та просить розглянути, а судом на власний розсуд вирішено розглядати заяву про залишення позову без розгляду, при цьому заява про відмову від позову взагалі не розглядалася. Окрім того, третя особа вважає подані позивачем заяви як такі, що спрямовані на зловживання процесуальними правами, їх дійсною метою є ухилення від визначення судом дійсного статуту позивача у відносинах з відповідачем та третіми особами, збереження юридичної невизначеності та продовження сутяжницької спроби дестабілізувати роботу відповідача та третіх осіб. Суд проігнорував заперечення сторони відповідача та третіх осіб щодо неможливості розгляду заяв позивача на цьому етапі. Стосовно скасування заходів забезпечення позову, то ухвала суду в цій частині є такою, що не відповідає чинному процесуальному законодавству України, оскільки в резолютивній частині ухвали вказано, що такі заходи скасовано.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його заяву про відмову від позову і закрив провадження, а доводи апеляційної скарги третьої особи ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Зазначив у відзиві, що, бажаючи припинити розгляд справи, він подав дві заяви, однак у зв`язку початком розгляду справи по суті і неможливістю залишення його позову без розгляду, він підтримав відмову від позову, що і було задоволено судом, а посилання третьої особи на зловживання ним правом є надуманими. Вказує, що дійсною метою оскарження ухвали суду є збереження заходів забезпечення позову, які перешкоджають заміні керівника компанії і грають на руку нинішньому директору ОСОБА_1 . Оскільки ухвала ніяким чином не порушує прав третьої особи, просив суд визнати подачу апеляційної скарги як зловживання правом і залишити скаргу без розгляду, стягнувши з третьої особи і його представника штраф, або залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу без змін.

Відповідач Державне агентство рибного господарства України в особі представника Євтушенка О.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про правильність ухвали, суд обгрунтовано прийняв заяву позивача про відмову від позову і закрив провадження, а скасування судом заходів забезпечення позову не суперечить чинному законодавству, оскільки в оскаржуваній ухвалі вказано, що вона може бути оскаржена в апеляційному порядку, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і не грунтуються на законі, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року без змін.

Компанія «Фішинг Кампані С.А.» (Fishing Company S.A.) правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Третя особа ОСОБА_1 про розгляд справи повідомлений належним чином, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на електронну адресу його представника адвоката Мусихіна П.Е., вказану в апеляційній скразі, судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явився.

Представник третьої особи адвокат Мусихін П.Е. 18 липня 2022 року після ознайомлення із матеріалами справи подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в кримінальному провадженні, а також перебуванням його довірителя у відрядженні.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені

- 3 -

стороною причини неявки буде визнано поважними.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки третьої особи з таких міркувань.

По-перше, посилаючись на неможливість явки до судуз огляду на зайнятість в кримінальному провадженні, представник третьої особи не додав до заяви жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджувалийого участь у іншій кримінальній справі, зокрема договір про надання правової допомоги або про призначення захисника, ордер, судову повістку про виклик чи повістку про проведення слідих дій тощо.

По-друге, представник третьої особи був повідомлений про день розгляду справи завчасно - 16 червня 2022 року, що стверджується повідомленням про доставку повістки на його офіційну електронну адресу, тобто більше ніж за місяць до дня розгляду і мав можливість спланувати свою роботу з урахуванням часу розгляду даної справи. Доказів про наявність непередбачуваних чи вийняткових обставин, пов`язаних із необхідністю участі у розгляді іншої справи саме у момент розгляду даної справи, які б свідчили про поважність причин неявки, суду не надав, а відтак пріорітет розгляду на думку судової колегії повинна мати дана справа як призначена значно раніше.

По-третє, відрядження третьої особи ніяким чином не перешкоджає явці до суду представника і його участі у розгляді справи. При цьому апеляційний суд враховує, що сама третя особа не подавала заяви про відкладення з огляду на її бажання взяти участь в судовому засіданні, як і жодного разу протягом більш як року розгляду справи не з`ялялась до суду першої інстанції.

По-четверте, відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дана справа не знаходить свого вирішення близько двох років, що не відповідає встановленим процесуальним законом строкам і свідчить про порушення розумних строків її розгляду.

По-п`яте, відхиляючи клопотання про відкладення справи суд враховує, що третя особа подала апеляційну скаргу, в якій грунтовно і змістовно виклала свою позицію щодо незаконності і необгрунтованості судової ухвали про закриття провадження у справі та наявності підстав для її скасування.

І по-шосте, відхиляючи дане клопотання, колегія суддів враховує, що оскаржуваною ухвалою вирішене питання про закриття провадження у справі саме за позовом ОСОБА_2 , третя особа самостійних вимог щодо предмета спору не заявляла.

З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за

- 4 -

відсутності представника третьої особи, а вказані у його заяві про відкладення розгляду причини неявки визнати неповажними.

Напередодні розгляду справи, тобто 20 липня 2022 року представник третьої особи адвокат Мусихін П.Е. з`явився до суду і подав повторне клопотання про відкладення розгляду справи, в якій окрім наведених вище причин послався на те, що позивач мобілізований до ЗСУ, що на його думку унеможливлює розгляд справи.

Колегія суддів відхиляє дані доводи, оскільки додані до заяви копії документів є фотокопіями, які належним чином не завірені. Проте, і це є вирішальним, дане питання участі чи неучасті позивача у розгляді даної справи стосується виключно його прав та законних інтересів. Адвокат Мусихін П.Е. не представляє інтереси позивача ОСОБА_2 по справі, який самостійно вправі звернутися із відповідною заявою, якої не подав, та у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить накласти на адвоката штраф за зловживання процесуальними правами.

Позивач належним чином повідомлений про розгляд справи за електронною адресою, за якою здіснювалася подача ним заяв та відзиву, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача Державного агентства рибного господарства України Опанасенко А.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість постановленої ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Третя особа компанія «Фішинг Кампані С.А.» про час розгляду справи належно повідомлена в особі свого представника Мусихіна П.Е. (довіреність від 05 лютого 2021 року т.2 а.с.21-24).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Закриваючи провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України та скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач, виявивши особисту волю, відмовився від позовної заяви і така відмова прийнята судом. У зв`язку із закриттям провадження відпала необхідність у забезпечені позову.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають вимогам процесуального закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (ч.3 ст.206 ЦПК України).

Згідно п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Судом встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства рибного господарства України, треті особи, які не заявляють

- 5 -

самостійних вимог на предмет спору: Компанія «Фішинг Кампані С.А.» (Fishing Company S.A.), ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу.

06 грудня 2021 року позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив залишити його позов без розгляду, а якщо розгляд справи розпочався по суті, то просив прийняти його відмову від позову та закрити провадження.

В судовому засіданні 17 січня 2022 року позивач ОСОБА_2 підтримав свою заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що відпала потреба для розгляду в суді, а також заяву про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Деснянського районного суду міста Києві від 06 жовтня 2020 року.

За таких обставин суд першої інстанції правильно прийняв відмову позивача від позову та закрив провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, про що постановив ухвалу.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову, оскільки у зв`язку із закриттям провадження відпала необхідність у забезпечені позову.

Відповідно до вимог ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Дана норма є імперативною і накладає на суд обов`язок у випадку закриття провадження у справі скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд грубо порушив норми процесуального права, зважаючи на подання позивачем двох заяв, які за своїм змістом мають різні юридичні наслідки, а саме про відмову від позову та про залишення позову без розгляду, а судом на власний розсуд вирішено розглядати заяву про відмову від позову, при цьому заява про залишення позову без розгляду взагалі не розглядалася, колегія суддів відхиляє як надумані та безпідставні.

Встановлено, що в судовому засіданні 17 січня 2022 року судом оголошено дві заяви позивача, який на запитання суду чітко вказав, що підтримує його заяву про відмову від позовних вимог. Отже, судом було з`ясоване його дійсне волевиявлення щодо відмови від позову, а відтак посилання скаржника на нез`ясування судом цих обставин суперечить матеріалам справи, зокрема протоколу судового засідання і технічному запису.

При цьому представник третіх осіб адвокат Мусихін П.Е. був присутній у судовому засіданні 17 січня 2022 року, в тому числі висловлював свою думку по суті заяв позивача, а відтак наведені ним аргументи щодо вирішення судом на власний розсуд заяви про відмову від позову є безпідставними та очевидно надуманими.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів керується наступним.

Згідно положень ст.ст.206, 255 ЦПК України відмова позивача від позову є безумовною підставою для закриття провадження, оскільки виключно позивачу належить право припинення судового спору через відмову від вимог. Процесуальний закон, зокрема ч.5 ст.206 ЦПК України передбачає єдиний випадок коли суд може не прийняти відмову, а саме коли про це заявляє представник позивача і такі його дії суперечать інтересам позивача, чого в даній справі не встановлено.

Відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його

- 6 -

справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати не тільки як право особи ініціювати спір в суді, але і право особи припинити порушене за її ініціативою провадження. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Викладені у апеляційній скарзі доводи третьої особи, які полягають у можливості на її думку продовження судового розгляду всупереч волі позивача, який не бажає цього і відмовився від вимог, очевидно та поза всяким розумним сумнівом суперечать як положенням процесуального закону (ст.ст.206, 255 ЦПК України), так і ст.6 Конвенції.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про ігнорування судом заперечень сторони відповідача та третіх осіб щодо неможливості розгляду заяви позивача на цьому етапі, які суперечать процесуальному закону, оскільки згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що подані позивачем заяви спрямовані на зловживання процесуальними правами, а їх дійсною метою є ухилення від визначення судом дійсного статусу позивача у відносинах з відповідачем та третіми особами, збереження юридичної невизначеності та продовження сутяжницької спроби дестабілізувати роботу відповідача та третіх осіб надумані та безпідставні.

Відмова ОСОБА_2 від позовних вимог ніяким чином не стосується і не пов`язана із зловживанням процесуальними правами, як помилково вважає скаржник. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що наслідком відмови позивача від вимог є стан юридичної визначеності, а саме відсутності вимог до відповідача та неможливості заявлення позивачем таких вимог у подальшому.

З викладених вище підстав доводи щодо незаконності ухвали в частині скасування заходів забезпечення позову є необгрунтованими і такими, що суперечать вимогам ч.9 ст.158 ЦПК України, яка покладає прямий обов`язок на суд скасувати заходи забезпечення позову у випадку закриття провадждення.

Викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу аргументи щодо зловживання процесуальними правами з боку третьої особи ОСОБА_1 та його представника адвоката Мусихіна П.Е. і наявність підстав для залишення скарги без розгляду і стягнення з третьої особи і його представника штрафу, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Право на апеляційний перегляд судового рішення належить до основних засад судочинства, гарантованих ст.129 ЦПК України, та не може бути обмежено. Незгода позивача із змістом апеляційної скарги не дає підстав для визнання подачі апеляційної скарги як зловживання правом.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзивах, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення

- 7 -

та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 17 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: