КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Мілетич Ольги Олегівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 12 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності. З 19 лютого 2003 року квартира перебувала у користуванні її матері ОСОБА_3 та членів її сім`ї. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. На даний час фактичне користування квартирою здійснюється нею. Крім неї у спірній квартирі зареєстрований також її племінник ОСОБА_2 . Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року інших членів сім`ї наймача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано такими, що втратили право користування квартирою, при цьому, за ОСОБА_2 збережено право користування спірним житлом, так як на час розгляду справи він був неповнолітнім. Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні квартири, не проживає у квартирі без поважних причини більше шести місяців, фактично проживає за іншою адресою, ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові, пославшись на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не набув повної цивільної дієздатності. Відповідно до ст. 29 ЦК України відповідач набув права на вибір місця проживання по досягненню чотирнадцятирічного віку, а не від набуття ним повної цивільної дієздатності. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_2 взагалі проживав у квартирі АДРЕСА_1 та має бажання зберігати за собою право на користування вказаною квартирою. Суд першої інстанції дав оцінки факту відсутності жодного зв`язку із спірною квартирою і у батьків ОСОБА_2 . Матір відповідача ОСОБА_5 втратила право користування квартирою згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 і представник третьої особи Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 відноситься до державного житлового фонду.

Відповідно до витягу з розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації м. Києва від 19 лютого 2003 року № 124, наймачем квартири АДРЕСА_1 була мати ОСОБА_1 - ОСОБА_3 складом сім`ї з чотирьох осіб (а.с. 9).

Відповідно до довідки від 15 травня 2015 року, виданої КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», станом на 15 травня 2015 року в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в своїх та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, задоволено частково. Визнано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 17-18).

Відповідно до довідки ЦНАП від 18 грудня 2020 року з 09 лютого 2016 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована позивачка ОСОБА_1 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 11).

На час розгляду справи в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованф дві особи: позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ініціюючи питання про визнання неповнолітнього ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною кватирою ОСОБА_1 надала суду акти про відсутність відповідача за місцем реєстрації від 10 грудня 2014 року, від 05 лютого 2015 року, від 25 березня 2015 року, від 12 травня 2015 року, від 14 травня 2015 року, від 03 січня 2020 року, від 14 лютого 2020 року, від 11 березня 2020 року, від 10 квітня 2020 року, від 07 травня 2020 року, від 10 червня 2020 року, від 01 лютого 2020 року, від 08 серпня 2020 року, від 10 вересня 2020 року, від 07 жовтня 2020 року, від 11 листопада 2020 року, від 09 грудня 2020 року, від 10 січня 2021 року, від 12 лютого 2021 року, від 17 березня 2021 року, від 20 квітня 2021 року, від 15 травня 2021 року, від 15 червня 2021 року, від 14 липня 2021 року, в яких зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, з тих підстав, що останній не досягнув повноліття, а відтак не набув повної цивільної дієздатності, причини його проживання за місцем реєстрації не залежать від його волі. Також суд врахував, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року у задоволенні аналогічних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у з тих самих підстав. Посилання позивачки на те, що вона самостійно утримує квартиру, не є підставою для визнання неповнолітньої особи такою, що втратила право користування житлом.

Колегія суддів не може погодитися з визначеними суду першої інстанції підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України визначено, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідно до ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи ( ч.1). Частиною другою цієї ж статті передбачено, що неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах , що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Як вбачається з матеріалів справи, визначений відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досяг повноліття. А відтак, він не має цивільної процесуальної дієздатності, а отже не може самостійно здійснювати свої процесуальні права та обов`язки у справах про позбавлення його права на житло.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не вказала осіб, які є законними представниками неповнолітнього відповідача. Суд першої інстанції відсутність у позові до неповнолітнього даних щодо його законних представників, залишив це поза увагою і не вчинив процесуальної дії щодо визначення належного складу учасників спору та їх залучення до розгляду справи. В стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості це зробити, оскільки участь законного представника відмінна від правонаступництва.

Доводи представника ОСОБА_1 , що неповнолітній самостійно визначає місце свого проживання, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що не стосується предмету спору - визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з підстав подання позову до особи, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, без законних представників.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Мілетич Ольги Олегівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2022 року та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Мельник Я.С.

Матвієнко Ю.О.