Справа № 462/1643/21 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/3232/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Савчук Г.В.

З участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 462/1643/21 за апеляційною скаргою представника Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» про стягнення не донарахованої та не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати,-

в с т а н о в и в :

18 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ДП «ЛДЗ «Лорта» про стягнення не нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 161 872,02 грн. та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по лютий 2020 року станом на січень 2021 року в розмірі 103 998,93 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 12 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП «ЛДЗ «Лорта» на користь ОСОБА_1 не нараховану та невиплачену заробітну плату за період з 2008-2020 року у розмірі 161 872,02 грн.

Стягнуто з ДП «ЛДЗ «Лорта» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з січня 2008 року по лютий 2020 року станом на січень 2021 року у розмірі 103 998,93 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник ДП «ЛДЗ «Лорта» адвокат Талалаєва О.Ю.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що він не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що Міжгалузеві угоди на які посилається позивач не поширюють свою дію на діяльність відповідача, так як вони не були підписані ні відповідачем-ДП «ЛДЗ «Лорта», ні його засновником-ДК «Укроборонпром».

Зазначене не відповідає дійсності, оскільки ДП «ЛДЗ «Лорта» у 2010 році увійшло до складу Державного концерну «Укроборонпром» і такий не підписував галузеву та міжгалузеву угоду, на які посилається суд першої інстанції. Зазначена обставина підтверджується листом ДК «Укроборонпром» від 17.05.2021 року та листом від 06.07.2021 року.

Щодо необхідності встановлення поширення дії міжгалузевої угоди зазначено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 296/1091/16-ц, у постанові Верховного Суду від 11 січня 2020 року у справі № 727/4884/16-ц.

Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що ДК «Укроборонпром» входить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі. Доказів протилежного позивачем не надано, а тому рішення суду є необґрунтованим.

Відповідно до п.1 Статуту ДК «Укроборонпром» затвердженого постановою КМУ від 31.08.2011 року № 993, Державний концерн «Укроборонпром» є державним господарським об`єднанням, утвореним відповідно до постанови КМУ від 29 грудня 2010 року № 1221 «Про утворення Державного концерну «Укроборонпром». Функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює КМУ. Відтак, ДК «Укроборонпром» не було віднесено до сфери діяльності жодного із міністерств ( в тому числі і Міністерства економічного розвитку і торгівлі України) і такий підпорядковується КМУ. Відтак,оскільки ні КМУ, ні ДК «Укроборонпром» не були стороною Міжгалузевої угоди (її підписантом, то підписання цієї Міжгалузевої угоди зі сторони Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Фондом державного майна України не породжує жодних обов`язків для ДП «ЛДЗ «Лорта» і її положення не є обов`язковими для останнього.

Наявність обов`язків за галузевою угодою у суб`єкта сторони працівників не створює таких обов`язків у сторони роботодавця. Листом ДК «Укроборонпром» від 06.07.2021 року № UOP 2.2.-5838 повідомив, що галузеву угоду 2010-2011 років між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єднались для ведення колективних переговорів було укладено 17.02.2010 року. Тобто така угода була підписана до моменту створення ДК «Укрооборонпром, а тому дія такої не поширюється на діяльність останнього.

Відповідач не належить до сфери дії Міністерства економічної політики та торгівлі, яке було підписантом міжгалузевої угоди 2016-2020 року, а з 2011 року дія Галузевої угоди також не може поширюватися на діяльність відповідача, оскільки відповідач вибув з управління Міністерство промислової політики.

Задовольняючи вимогу про стягнення компенсації, суд першої інстанції не перевірив чи має право позивач на отримання компенсації, не застосував принцип співмірності.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) позивач ОСОБА_1 29.03.2022 року надала суду відзив.

У відзиві зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Просить залишити рішення суду першої інстанції в силі.

04.04.2022 року представник ДП « ЛДЗ «Лорта» адвокат Талалаєва О.Ю. надала суду Додаткові пояснення до апеляційної скарги із долученими до них Розрахунками сум недоплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати. Просила справу розглянути із врахуванням інформації, яка наведена у додаткових поясненнях, де позовні вимоги ОСОБА_1 визнано частково.

Представник відповідача ДП «ЛДЗ «Лорта» в судове засідання не з`явилася у зв`язку із зайнятістю, просила справу слухати у її відсутності на підставі додатково поданих пояснень та розрахунків.

Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , яка погодилася із розрахунками, наданими представником відповідача-адвокатом Талалаєвою О.Ю., вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 працювала заступником головного бухгалтера ДП «ЛДЗ «Лорта» з 19.04.2001 року.

27.02.2020 року позивач звільнена з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Починаючи з 2008 року по день звільнення ДП «ЛДЗ «Лорта» позивачу встановлено посадовий оклад нижчий, ніж гарантований Галузевою угодою між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України (далі по тексту промислових галузей України) на 2016-2020 роки.

Просила стягнути із ДП «ЛДЗ «Лорта» не нараховану та невиплачену заробітну плату в сумі 161 872,02 грн. та компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по лютий 2020 року станом на січень 2021 року в розмірі 103 998,93 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції, розглядаючи справу у спрощеному провадженні, виходив з вимог позовної заяви та погодився з такими.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне викласти мотивувальну та резолютивну частину рішення у редакції цієї постанови.

Згідно матеріалів справи «ЛДЗ «Лорта» (далі по тексту-підприємство) є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності відповідно до наказу Мінпромполітики України від 29 липня 1998 року №261 «Про створення підприємства «ЛДЗ «Лорта» та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром (далі по тексту ДК «Укроборонпром»). Дата державної реєстрації підприємства 21 вересня 1998 року. Регулювання, контроль та координація діяльності підприємства здійснюється Концерном як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

ДК «Укроборонпром» є державним господарським об`єднанням, утвореним відповідно до постанови КМУ від 29 грудня 2010 року № 1221, з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком.

Відповідно до абз.2 пункт 1 Статуту ДК «Укроборонпром» затвердженого КМУ від 31 серпня 2011 року № 993 «Деякі питання ДК « Укроборонпром» функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює КМУ.

Львівський державний завод «Лорта» включено до Переліку державних підприємств, що включені до складу ДК «Укроборонпром», який є Додатком до постанови КМУ від 29 грудня 2010 року №1221, згідно з постановою КМУ від 06 квітня 2011 року № 374 «Про внесення змін до постанови КМУ від 29 грудня 2010 року № 1221.

У 2004 році на підприємстві укладений Колективний договір ДП «ЛДЗ «Лорта» на 2004-2006 роки, який діяв до укладення нового колективного договору.

25 травня 2016 року на конференції трудового колективу укладений новий Колективний договір ДП «ЛДЗ «Лорта» на 2016-2020 роки, який зареєстровано департаментом економічної політики ЛМР за реєстровим номером №159 від 21 червня 2016 року.

Звертаючись із позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги мотивувала тим, що в період з 2015 року і до 2016 року на підприємстві діяла Галузева угода на 2010-2011 роки, відповідно до положень якої мінімальний посадовий оклад заступника головного бухгалтера з січня 2008 року по вересень 2016 року повинен був розраховуватися із коефіцієнтом 1,25, а саме: мінімальна заробітна плата Х 1,25 .

З вересня 2016 року на ДП «ЛДЗ «Лорта» діє Міжгалузева угода у сферах промислових галузей ( далі по тексту Міжгалузева угода).

Відповідно до пункту 5.1.1 міжгалузевої угоди, сторони домовилися, щоб встановити на підприємствах на період до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму, співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менше як 1 до 1,5.

Тому, згідно даних позивачем розрахунків , відповідач не нарахував і не виплатив їй заробітну плату за 2008-2020 роки в сумі 161 872,02 грн.

Із доводами позовних вимог суд апеляційної інстанції не повністю погоджується, оскільки Галузеві угоди на протязі спірного періоду переукладалися, зокрема у 2008 році, у 2010 році, яка діяла на 2010-2011 роки. У пункті 5.1.1 Галузевої угоди на 2010-2011 роки встановлено співвідношення між законодавчо встановленою заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менше як 1 до 1,1.

У 2016-2020 роках діяла Галузева угода, яка зареєстрована МСП, р.н. 22 від 03 жовтня 2016 року.

В розрахунках посадового окладу відповідач застосовував коефіцієнт 1,25 за період з 2008-2010 роки, а з 2010 року застосовував коефіцієнт 1,1.

Позивач у своїх розрахунках застосовувала коефіцієнт 1,25 в період з 2008 по 2016 роки, що призвело до розбіжностей у нарахуванні відповідачем та було неправильно із сторони позивача, що остання визнала.

З матеріалів справи встановлено, що 23 січня 2017 року роботодавцем ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» видано наказ № 6 «Про впровадження Міжгалузевої угоди на 2016-2020 роки та збільшення заробітної плати», яким з метою виконання Міжгалузевої угоди та збільшення розміру заробітної плати, впроваджено з 01 січня 2017 року нові тарифи та схеми посадових окладів працівників заводу.

11 січня 2018 року видано Наказ №6 «Про збільшення заробітної плати у 2018 році», яким з метою виконання Міжгалузевої угоди та збільшення розміру заробітної плати у державі, впроваджено з 01 січня 2018 року нові тарифні ставки та схеми посадових окладів працівникам заводу.

Аналіз змісту Міжгалузевої угоди, а також двох Галузевих угод свідчить, що Міжгалузева угода поширює свою дію на суб`єктів, які перебувають у сфері дії ( належать до сфери управління), а Галузеві угоди- на підприємства, незалежно від форми власності, які за кваліфікацією видів економічної діяльності відносяться до відповідної галузі.

Оскільки відповідач, починаючи з грудня 2010 року не перебуває у сфері дії сторін Міжгалузевої угоди, з огляду на те, що його управління здійснюється Кабінетом Міністрів України через Державний концерн «Укроборонпром», положення Міжгалузевої угоди не діють, а відтак не є обов`язковими для ДП «ЛДЗ «Лорта».

Тому, висновки суду про те, що спірні відносини сторін, починаючи з 2016 року регулювалися положеннями Міжгалузевої угоди є невірними.

Враховуючи галузеву приналежність ДП «Львівський державний завод «Лорта» за видами здійснюваної ним економічної діяльності, на нього поширюється дія Галузевих угод, укладених на відповідні періоди.

За Галузевою угодою (2008-2009) коефіцієнт становив 1,25, а за Галузевою угодою (2010-2017) -1,1, а з 01.01.2017 року- 1,5 визначений Міжгалузевою угодою ( але з мінімального прожиткового мінімуму доходів громадян). Однак, коефіцієнт 1,5 не поширюється на діяльність позивача, яка працювала заступником головного бухгалтера, однак відповідач надає Розрахунок із застосуванням коефіцієнта 1,5, який просив врахувати при ухваленні рішення суду та суд першої інстанції погодився з такими розрахунками.

Щодо застосування прожиткового мінімуму для працездатних громадян для визначення мінімального посадового окладу з 01.01.2017 року, то порядок визначення заробітної плати, періодичність її виплати, формування визначається Законом України «Про оплату праці».

При розрахунку посадового окладу за період до 2017 року застосовувався розмір мінімальної заробітної плати.

В подальшому, Законом України від 06.12.2016 року № 1774-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» стаття 6 Закону України «Про оплату праці» була викладена в новій редакції, де тарифна сітка ( схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок ( посадових окладів). Схема посадових окладів ( тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій , що фінансуються з бюджету, формується на основі: 1) мінімального розміру посадового окладу ( тарифної ставки) встановленого КМУ; 2) міжпосадових ( міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів ( тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів.

Мінімальний посадовий оклад ( тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 01 січня календарного року. У п.5 Закону України від 06.12.2016 року № 1774-УІІІ, який набрав чинності з 01.01.2017, зазначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів.

З врахуванням зазначеного, проведений позивачем ОСОБА_1 розрахунок мінімального посадового окладу з 01.01.2017 року з розрахунку мінімальної заробітної плати є невірним, оскільки законодавством зазначено, що розрахунковою одиницею є прожитковий мінімум.

Різниця між фактично нарахованою заробітною платою позивача та заробітною платою, яка нараховується у зв`язку з розглядом даної справи становить не більше 23 944,79 грн.

Щодо міжгалузевої угоди 2016-2020 років, яка підписана Міністерством економічного розвитку і торгівлі, не може поширюватися на діяльність ДК «Укроборонпром» і зокрема на ДП «ЛДЗ «Лорта», що підтверджується листом від 20.01.2022 року.

Відповідно до Закону України «Про колективні договори і угоди» - колективний договір-угода, яка укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Колективні договори ДП «ЛДЗ «Лорта» реєструвалися Департаментом економічної політики Львівської міської ради.

На ДП «ЛДЗ «Лорта» діяло два колективні договори за період 2004-2006 років та на 2016-2020 роки. Останній колективний договір був зареєстрований департаментом економічної політики ЛМР за № 159 від 21 червня 2016 року.

З огляду на наведене підтверджено, що Міжгалузева угода 2016-2020 років не поширювала свою діяльність на ДП «ЛДЗ «Лорта».

У п.3.3 Колективного договору 2016-2020 роки на ДП «ЛДЗ «Лорта» зазначено, що конкретні розміри тарифних ставок ( посадових окладів) встановлюються штатним розписом, виходячи із міжкваліфікаційних співвідношень для встановлення рівня тарифних ставок робітникам згідно з Додатком №1 до Галузевої угоди між Міністерством промислової політики та профспілкою робітників радіоелектроніки та машинобудування України. Тобто, колективний договір відсилає на коефіцієнти, які визначені у Галузевих угодах, а не у Міжгалузеві угоді 2016-2020 років.

Із врахуванням зазначеного, позивач невірно здійснював розрахунок свого посадового окладу з урахуванням положень Міжгалузевої угоди 2016-2020 року. Однак, навіть із застосуванням коефіцієнту 1,5, який вказаний у Міжгалузевій угоді, такий має застосовуватися до мінімального прожиткового мінімуму, а не до мінімальної заробітної плати. Відповідно до Розрахунку, наданого представником відповідача та з яким погодилася позивач ОСОБА_1 різниця в заробітній платі згідно ОСОБА_2 угод та фактично нарахованою заробітною платою за період 2008-2020 роки становить 23 944,79 грн. (а.с.18-23 т.2).

Враховуючи те, що позивачем невірно застосовано коефіцієнт та невірно визначено суму посадового окладу, розмір компенсації також є невірним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000року № 2050-ІІІ» (далі по тексту Закон) підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, в тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У статті 2 Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків ії виплати ( далі по тексту-компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Стаття 3 Закону містить положення, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу ( інфляція місяця, за який виплачується дохід до уваги не береться).

Постановою КМУ № 159 від 21 лютого 2001 року був затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін ( індекс інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100.

Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом ( Абзац 2 п.4 із змінами, внесеними згідно з постановами КМ № 430 від 31.03.2003 № 355).

У п.9 такого Порядку зазначено, що роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Згідно наданого відповідачем Розрахунку компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по січень 2021 року така становить станом на березень 2021 року в розмірі 45 713,93 грн. Зокрема, за 2008 рік-12 855,43 грн.; 2009 рік-7 872,35 грн.; 2010 рік-13 788,78 грн.; 2011 рік-8 224,07 грн.; 2012 рік-706,31 грн.; 2013рік-0 грн.; 2014 рік-936,10 грн.; 2015 рік-0 грн.; 2016 рік-1330 грн., 2017-2020р.р.-0 грн. Всього 45 713, 93 грн.

Із зазначеною сумою компенсації позивач ОСОБА_1 згідна, просила її стягнути.

Колегія суддів вважає, що компенсацію грошових коштів слід стягнути в користь позивача, враховують тривалий період недорахування заробітної плати, що призвело до знецінення грошових коштів, які у відповідний період належали позивачу.

Відповідно до ч.1 п.п.1,3,4 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.1,3,4 ; 383; 384; 389-391 ЦПК України, -суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 липня 2021 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення у такій редакції:

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» ( ) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) 38 884,69 грн. (Тридцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят чотири грн.. 69 коп.) не нарахованої та не виплаченої заробітної плати з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню відповідно до законодавства України.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з січня 2008 року по квітень 2021 року станом на березень 2021 року у розмірі 45 713,93 грн. (Сорок п`ять тисяч сімсот тринадцять грн.. 93 коп.) з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню відповідно до законодавства України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк