Справа № 548/1537/16-ц
Провадження №2/548/4/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2022 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого - судді Миркушіної Н.С.

за участю секретарів судових засідань Листопад В.Л., Вовк М.І., Комаренко В.М., Калініченко А.В.,

адвоката Касьян В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 правонаступником, якого є ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених (заощаджених) коштів,

В С Т А Н О В И В:

Хорольська міська рада Полтавської області (далі - позивач), звернувшись в суд з даним позовом, просила стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 (далі - відповідач), безпідставно збережені (заощаджені) коштиу сумі 27 624, 78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після придбання об`єкту нерухомості фактично користувався земельною ділянкою для його обслуговування, орендну плату не платив і право користування земельною ділянкою не оформив всупереч вимог законодавства, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу суму безпідставно збережених позивачем коштів у виді орендної плати за фактичне користування землею.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 07.10.2016 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 11.09.2017 року зупинено провадження у справі до вирішення судом іншої справи.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року відновлено провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 09.11.2020 року підготовче судове засідання відкладено.

Ухвалою суду від 09.12.2020 року зупинено провадження у справі у зв`язку з смертю відповідача, до встановлення його правонаступника.

Ухвалою суду від 11.07.2022 року відновлено провадження у справі, замінено позивача та залучено до участі у цій цивільній справі правонаступника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Ухвалами суду від 10.08.2022 року та 28.09.2022 року відкладено підготовче судове засідання.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 30.09.2022 року підготовче провадження у справі, закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, та просив його задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Касьян В.В. просила суд відмовити в задоволенні позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

У відзиві на позов відповідач заперечила проти задоволення позову, пояснивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фактичного використання відповідачем земельною ділянкою площею 0, 1980 га., в зв`язку з чим в задоволенні позову просила відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач вказує, що оскільки земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно відповідача, є сформованою, а позивачем здійснено розрахунок розміру безпідставно збережених коштів на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, то позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення.

Суд, з`ясувавши позицію представників сторін, дослідивши відзив на позов, а також відповідь на відзив, та відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно укладеного 17.06.2008 року договору купівлі-продажу Хорольська районна спілка споживчих товариств продала ОСОБА_1 нерухоме майно: яйцесклад (будівля яйцескладу №1 і №2), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 209390948 від 19.05.2020 року (а.с. 87)вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 19.02.2020 року є власником нежитлових будівель - яйцескладів (будівля яйцескладу №1 літ А-1 і №2а літ а) площею 437, 4 квадратних метрів в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 248, на підставі договору купівлі-продажу 1921 від 17.06.2008 року.

З матеріалів справи вбачається і це не заперечується сторонами по справі, що вказана нежитлова будівля знаходиться та обслуговується на земельній ділянці по АДРЕСА_1 площею 0,1980 га, кадастровий номер :50:007:0437, цільове призначення 05.02 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

З матеріалів справи вбачається, щона підставі заяви ОСОБА_1 від 11.12.2015 року (а.с. 7) рішенням 4 сесії 7 скликання Хорольської міської ради від 23.12.2015 року № 90 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 " (а.с. 6) було вирішено надати ОСОБА_1 в користування на умовах оренди терміном на 1 рік земельну ділянку площею 0,1980 га га за кадастровим № :50:007:0437по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі; та зобов`язано ОСОБА_1 в місячний термін укласти договір оренди на вказані в п.1 цього рішення земельну ділянку відповідно до грошової оцінки землі та кадастрового плану.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідач з часу придбання нежитлового приміщення та часу прийняття позивачем рішення № 90 жодних прав на користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою не мав, договорів оренди з власником земельних ділянок - Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області (бувша назва Хорольська міська рада Полтавської області) не укладав.

Суд зазначає, що для встановлення факту користування спірною земельною ділянкою площею 0,1980 га без достатньої правової підстави, саме на позивача покладається обов`язок щодо належного доведення, у першу чергу, самого користування нею відповідачем.

Суд зазначає, що оскільки в спірних правовідносинах мова йде про стягнення з відповідача безпідставно збережених ним сум орендної плати, яку він мав би сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою, то площа цієї фактично використовуваної земельної ділянки має визначальне значення для розрахунку таких сум.

Тому в цьому позові має значення площа, яку фактично використовує відповідач, і підтвердження її належними доказами, а не просто факт формування земельних ділянок в окремі об`єкти цивільних прав з відповідними площами з подальшою передачею їх в оренду відповідачу.

На необхідність підтвердження розміру земельної ділянки, якою фактично користується особа, до якої подано позов про стягнення неодержаних доходів у розмірі орендної плати, зокрема, актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки звертає свою увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, а також Верховний Суд у постанові від 20.12.2019 року у справі № 917/266/19.

На необхідності достеменного встановлення розміру земельної ділянки, яка використовується відповідачем (чи користується відповідач земельною ділянкою лише у межах належних йому об`єктів нерухомого майна або більшою площею, а отже, чи не ґрунтується на припущеннях площа, яку покладено в основу обрахунку заявленої до стягнення суми), також вказав Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 року у справі № 924/196/19.

У постанові від 20.12.2019 у справі № 917/266/19 Верховний Суд звернув увагу на необхідність підтвердження розміру земельної ділянки, якою фактично користується особа, до якої подано позов органом місцевого самоврядування про стягнення неодержаних доходів у розмірі орендної плати, зокрема, актом обстеження земельної ділянки з доданими до нього фото матеріалами або іншої інформації про площу земельної ділянки.

Як свідчать матеріали справи, позивачем, згідно з розрахунком розміру орендної плати, здійснено нарахування на площу земельної ділянки у загальному розмірі 0,1980 га.

Проте, доказів фактичного використання відповідачем земельної ділянки саме такої площі матеріали справи не містять, протилежне позивачем не доведено.

Відсутні будь - які документи, які б підтверджували користування відповідачем земельною ділянкою саме в такому розмірі.

Акту обстеження земельної ділянки, яким проведено належним чином та встановлено, та зафіксовано дійсний розмір земельної ділянки, яку фактично використовує відповідач, матеріали справи не містять.

Крім того, у разі порушення відповідачем норм земельного законодавства, орган самоврядного контролю повинен проводити перевірку, повідомляти про її проведення відповідача та складати за її результатами акт перевірки.

Однак, матеріали справи не містять ні акту перевірки, ні акту обстеження, з яких би вбачалося, що відповідачем використовується земельна ділянка без достатньої правової підстави саме площею 0,1980 га.

Крім того, позивачем не надано інформації щодо займаної площі земельної ділянки під об`єктами нерухомості.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Система доказування у цивільному процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами. При чому, ключовим фактором у тому, як сторона користується стандартами доказування, виступає її зацікавленість у вирішенні цивільного спору на свою користь.

З огляду на зазначене, суд не вбачає обґрунтованою та доведеною площу земельної ділянки, на яку позивачем здійснено нарахування, оскільки для стягнення безпідставно збережених коштів саме у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою слід довести площу, яка фактично використовується відповідачем, майно якого наявне на такій земельній ділянці і таким чином спростовується позиція позивача викладена в уточненому позові та відповіді на відзив.

Одночасно слід зазначити, що у суду відсутня можливість самостійно встановити розмір використовуваної відповідачем площі земельної ділянки у період з 23.12.2015 року по 01.08.2016 року, оскільки ця площа може бути більшою, ніж у межах, належних йому об`єктів нерухомого майна, саме у заявлений позивачем період.

З огляду на встановлене, суд зазначає, що оскільки позивачем документально не обґрунтовано, не доведено та не підтверджено належними доказами фактичного використання відповідачем площі земельної ділянки в розмірі 0,1980 га, а також те, що позивач самостійно визначив розмір зобов`язання без підтвердження належними доказами розміру земельної ділянки, яку фактично використовує відповідач, відсутні підстави для стягнення з відповідача 27 624, 78 грн. недоотриманих коштів за користування земельними ділянками за період з 23.12.2015 року по 01.08.2016 року (площа земельної ділянки 0,1980 га).

Крім того, судом встановлено, що в період з 23.12.2015 року по 01.08.2016 року. за який з відповідача стягуються кошти, право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не було зареєстроване, оскільки згідно вищезгаданої інформаційної довідки № 209390948 від 19.05.2020 року (а.с. 87) вбачається, що відповідач ОСОБА_1 лише з 19.02.2020 року є власником нежитлових будівель - яйцескладів (будівля яйцескладу №1 літ А-1 і №2а літ а) площею 437, 4 квадратних метрів в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 248, на підставі договору купівлі-продажу 1921 від 17.06.2008 року.

Відповідно до ч.2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Отже, у період, за який з відповідача стягується сума несплаченої орендної плати, право власності на нерухоме майно розташоване на спірній земельній ділянці за ОСОБА_1 зареєстроване не було.

Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з його недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-14, 76-81, 141, 209-211, 213, 216, 221, 228, 229, 235, 240-242, 258, 259,263-265,268, 354,355 ЦПК України, суд В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 правонаступником, якого є ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених (заощаджених) коштів відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Хорольський районний суд Полтавської області.

Сторони справи:

Позивач Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області, що знаходиться за адресою 37 800, м.Хорол Лубенського району Полтавської області, вул.1 Травня, 4, ,

Представник позивача Бибик Віталій Віталійович, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ,

Відповідач ОСОБА_2 , мешканка 37860, с.Вишняки Лубенського району Полтавської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

Представник відповідача адвокат Касьян Віра Василівна,адреса 36039, м. Полтава, вул. Пушкіна, 67 а.

Повний текст судового рішення складено 21.10.2022 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна