РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/997/21

Провадження №2/568/64/22

01 листопада 2022 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Савурко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 26 березня 2019 року вона дала в борг ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 180 000 гривень, про що ОСОБА_4 власноручно написала розписку. При передачі ОСОБА_4 коштів були присутні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та приватний нотаріус Радивилівського нотаріального округу Драновський Ю.М. Вказані кошти ОСОБА_4 зобов`язувалася повернути до 26 березня 2020 року. Свої зобов`язання відповідач не виконала, та у вказаний в розписці строк грошові кошти не повернула. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача борг за договором позики та понесені судові витрати.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 02 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач подала до суду пояснення по суті позовних вимог, відповідно до яких позовні вимоги не визнає повністю та просить в їх задоволенні відмовити. Вказує, що розписка про позику грошей була написана під тиском позивача. У вересні 2017 року вона працювала у позивача продавцем в магазині. Трудові відносини між ними офіційно не оформлювались. будь яких договорів вони не укладали. В березні 2019 року позивач провела в магазині ревізію, в результаті якої виявила недостачу на 180000 гривень. Вказану суму позивач вимагала повернути. В подальшому вона з ОСОБА_7 їздила в м.Рівне та зверталась у фінансові установи щодо отримання коштів у кредит, однак їй було в цьому відмовлено. В зв`язку з тим, що таких коштів вона не мала, вона під тиском позивача написала розписку, про те, що вона начебто позичила вказану суму грошей та зобов`язується їх повернути. Оскільки, грошових коштів вона у позивача не брала, тому вважає, що такий договір вважається неукладеним.

Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Окрім того, задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання та допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Також задоволено клопотання представника відповідача про допит в якості свідка приватного нотаріуса Радивиліського районного нотаріального округу Драновського Ю.М. та допит в якості свідка позивача ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Савурко О.В. в судовому засідання заперечили проти задоволення позовних вимог. Пояснили, що договір позики між сторонами відсутній. Розписка носить фіктивний характер та не свідчить про фактичне отримання позичальником грошових коштів. Наявність підписаної розписки не може свідчити про виникнення між сторонами боргових відносин, оскільки позивачем не було доведено існування правовідносин, які виникають з договору позики будь-якими іншими належними доказами та не доведено, що відповідач отримувала грошові кошти.

Позивач ОСОБА_1 , будучи допитана в якості свідка, суду пояснила, що вона зареєстрована як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність в сфері роздрібної торгівлі. В належному їй магазині в с.Немирівка Дубенського району Рівненської області, відповідач інколи підміняла продавців. Трудові відносини з ОСОБА_4 не оформлялись. В березні 2019 року відповідач звернулась з проханням позичити кошти, оскільки її дитина-інвалід потребує санаторного лікування та на даний час є відповідна путівка. Оскільки, це стосувалося інтересів дитини, вона пішла їй на зустріч, та погодилась позичити необхідну суму. Для оформлення договору позики, вони звернулись до приватного нотаріуса Драновського Ю.М., який повідомив, що позику можна оформити розпискою, яка не потребує нотаріального посвідчення. Гроші ОСОБА_4 вона передавала в автомобілі, в присутності сина ОСОБА_7 . Відповідач зобов`язувалась повертати борг рівними частинами по 15 тисяч гривень в місяць. Казала, що має намір поїхати на роботу за кордон та заробить необхідні кошти.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що тривалий час працювала в ОСОБА_1 продавцем в магазині. В березні 2019 року ОСОБА_1 попросила її бути присутньою при написання ОСОБА_4 розписки. Вона погодилась на цю пропозицію. В приміщені нотаріальної контори в її присутності ОСОБА_4 написала розписку про позику грошей. Вона також підписала вказану розписку. Передачі коштів ОСОБА_4 вона не бачила.

Свідок ОСОБА_6 дала суду показання, аналогічні показам свідка ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_7 , син позивача ОСОБА_1 , суду пояснив, що в березні 2019 року мама повідомила, що ОСОБА_4 хоче позичити гроші в борг. Він разом з матір`ю під`їхав до офісу приватного нотаріуса Драновського Ю.М. ОСОБА_4 сіла до них в автомобіль, де вони передали їй кошти. Після цього вони всі пішли в офіс нотаріуса, де в присутності нотаріуса Драновського Ю.М. та інших свідків ОСОБА_4 написала розписку про позику коштів.

Приватний нотаріус Радивилівського районного нотаріального округу Драновський Ю.М. викликався до суду в якості свідка, однак від отримання судової повістки та явки до суду категорично відмовився.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Підставою позову у цій справі є ствердження позивача про невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення коштів за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц.

При цьому процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду та просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 26.03.2019 року в розмірі 180000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається та з`ясовано в судовому засіданні, що 26.03.2019 року відповідач написала розписку позивачу наступного змісту: «Я, ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_1 180000 гривень. Вище вказану суму зобов`язуюсь повернути ОСОБА_1 до 26 березня 2020 року. Повернення боргу буде здійснюватись щомісячно рівними частинами.» Нижче даної фрази міститься підпис відповідача і дата. Далі текст «Свідки в чім і розписуємося ОСОБА_5 підпис, адреса проживання, ОСОБА_6 , підпис, адреса проживання.» Оригінал розписки було оглянуто в судовому засіданні. (а.с.7)

Уклавши 08 жовтня 2021 року шлюб з ОСОБА_8 , ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (а.с.53)

Зі змісту розписки вбачається, що розписка написана відповідачем про отримання коштів та обов`язок їх повернення до 26.03.2020 року, факт написання такої розписки не заперечує і сама відповідач, однак заперечує факт отримання коштів від позивача, посилаючись на ту обставину, що вказана розписка була написана в якості гарантії відшкодування недостачі при ревізії продукції в магазині. Однак, зміст даної розписки від 26.03.2019 року взагалі не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів в якості позики та отримання відповідачем цих грошових коштів, не підтверджує як укладення відповідного договору позики, так і умови договору.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача борг саме за договором позики. Проте, під час розгляду справи належних доказів, які б підтверджували факт надання нею у борг відповідачу ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 180000 грн. не надано.

У даному випадку зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих коштів у позику із одночасним зобов`язанням їх повернення, та позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу в позику.

Факт написання ОСОБА_4 розписки підтверджено показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вказали, що факту передачі ОСОБА_1 коштів ОСОБА_4 не бачили, а лише були присутні при написанні розписки.

За таких обстави доводи позивача викладені в позовній заяві про передачу відповідачу коштів в якості позики 26.03.2019 року є сумнівними, оскільки відповідач ОСОБА_4 в силу трудових відносин з позивачем, не оформлених належним чином, взяла на себе обов`язок перед позивачем щодо відшкодування завданих матеріальних збитків.

Крім того, суд не може взяти до уваги в якості доказу передачі коштів покази свідка ОСОБА_7 , який підтверджує факт передачі грошових коштів, з огляду на його родинні стосунки з позивачем, а також враховуючи той факт, що він не зазначений в самій розписці в якості свідка.

Суд вважає, що позивач не довів факту укладання 26.03.2019 договору позики з відповідачем, зокрема, умови такого договору, а також не надав будь-яких доказів, що відповідачем було порушено умови цього договору.

Зважаючи на вищевикладене, пред`явивши позов про стягнення боргу, позивач належним чином не підтвердив своє право вимоги до відповідача про виконання боргового зобов`язання.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-11630св19) дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідків не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики.

За таких обставин, позивач не довела факт укладення між сторонами договору позики від 26.03.2019 та наявність свого порушеного права, що є підставою для звернення з позовом до суду з метою захисту своїх прав, а тому суд відмовляє у задоволенні позову із наведених підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються в разі відмови в позові на відповідача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.15, 16, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст.4, 12, 81, 141, 263, 265, 268, 280, 352 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 04.11.2022 року.

Суддя В.О. Троцюк