Справа № 562/268/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2022 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Саган Л.В.

за участю секретаря судового засідання Аврамчук Н.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Здолбунові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на її користь заборгованості за договором позики. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 16 квітня 2019 року ОСОБА_2 позичив у неї кошти в розмірі 8925 доларів США та 2200 євро на умовах повернення всієї суми до 07 травня 2019 року, про що відповідачем було особисто написано розписку. На її неодноразові прохання виконати зобов`язання за договором позикипозитивного результату не дали, в добровільному порядку відповідач коштів не повернув.

Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 8925 доларів США, що станом на день подачі позову становить 255790,50 грн. у гривневому еквіваленті за курсом НБУ, та 2200 євро, що станом на день подачі позову становить 71060 грн. у гривневому еквіваленті за курсом НБУ, а також 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 08 травня 2019 року по 26 січня 2022 року в розмірі 26703 грн. 25 коп.

Представник позивача - адвокат Ходачинська Ю.Ю. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов. У разі визнання відповідачем позову, просить повернути з державного бюджету 50% суми судового збору, сплаченого при поданні позову.

Від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява, в якій позов визнає повністю, просить розглянути справу без його участі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.1 ст.627 ЦК України сторони відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 16 квітня 2019 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8925 доларів США та 2200 євро, які зобов`язався повернути до 07 травня 2019 року, що підтверджується відповідною розпискою.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 у встановлений строк свого зобов`язання щодо повернення позики.

Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Таким чином, закон вимагає укладення письмової форми для правочину, який мав місце між сторонами.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Відповідно до норм ст.1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, провадження №14-465цс18.

Виходячи з того, що розписка від 16 квітня 2019 року підтверджує факт отримання ОСОБА_2 коштів у борг від ОСОБА_1 , а також містить відомості про їх суму - 8925 доларів США та 2200 євро, строк повернення - до 07 травня 2019 року та засвідчена власноручним підписом відповідача, суд приходить до переконання про її відповідність вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що у строки зазначені в розписці ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання повернути кошти.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь заборгованості за договором позики у розмірі 8925 доларів США та 2200 євро є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, позики, не суперечить чинному законодавству.

З розписки, яка підтверджує факт укладання між позивачем і відповідачем договору позики, не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку в гривні зазначеного боргу в розмірі 8925 доларів США та 2200 євро за офіційним курсом НБУ не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Позивач заявила вимогу лише про стягненння трьох процентів річних від суми заборгованості в гривні за офіційним курсом долара США та євро станом на день подання позовної заяви до суду, тобто 26 січня 2022 року, в розмірі 26703 грн. 25 коп.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 процентів річних за договором позики підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідач позов визнав повністю, що в силу ч.1 ст.82 ЦПК України є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, та суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання.

За таких обставин, суд вважає доведеними вимоги позивача, тому позов підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено 3535 грн. 54 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією № від 26 січня 2022 року. Згідно положень ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1767 грн. 77 коп.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 206, 263-265, ЦПК України та на підставі ст.ст.207, 526, 530, 549, 551, 610-611, 626, 628, 633, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 16 квітня 2019 року в розмірі 8925 (Вісім тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) доларів США, 2200 (Дві тисячі двісті) євро та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 08 травня 2019 року по 26 січня 2022 року в розмірі 26703 (Двадцять шість тисяч сімсот три) грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по оплаті судового збору в сумі 1767 (Одна тисяча сімсот шістдесят сім) грн. 77 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1767 (Одна тисяча сімсот шістдесят сім) грн. 77 коп., згідно квитанції № від 26 січня 2022 року.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

С у д д я