Справа № 214/5793/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 серпня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого - судді Попова В.В.,
при секретарі - Собченко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу, в порядку спрощеного позовного провадження, за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Штефан Дмитро Юрійович , до ОСОБА_3 про припинення права власності на частину нерухомого майна, стягнення компенсації вартості майна, визнання права власності, -
Ухвалою суду від 09.11.2020 року провадження по справі відкрито з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 10.06.2021 року, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
13 травня 2022 року зазначена справа згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі розпорядження керівника апарату суду від 13.05.2022 року надійшла у провадження судді Попова В.В.
Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала.
На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.10.2019 року, виданим Покровським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області (а.с.8).
Як убачається з матеріалів справи, за життя ОСОБА_4 належало право власності на 1/4 частину трикімнатної квартири, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташованої на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємцеві, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті його матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана частина квартири належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого 13 січня 2006 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № С 1156 від 27.12.2005 року, зареєстрованого у КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі 242п-198, номер запису 198 (а.с.12).
Інші частини квартири належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , з яких: 1/2 частина спірної квартири - на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого 13 січня 2006 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № С 1156 від 27.12.2005 року, запис про право власності №34203710 від 14.11.2019 року та 1/4 частина спірної квартири - успадкована ним після смерті дружини ОСОБА_6 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2019 року, виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлаком Р.О., запис про право власності №34102026 від 12.11.2019 року. Вказані обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12,13-16).
Спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом прийняли спадкоємці першої черги: його батько - ОСОБА_1 та дружина - ОСОБА_3 , отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом 13 березня 2020 року, реєстровий номер 377 та 19 червня 2020 року, реєстровий номер 617, відповідно, а саме по 1/8 частині за кожним трикімнатної квартири, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташованої на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10,13-16).
Право власності на успадковані частини спірної квартири сторони зареєстрували в порядку, встановленому законом, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13-16).
Таким чином, після отримання вищевказаних свідоцтв частка позивача ОСОБА_1 у праві спільної часткової власності на спірну квартиру склала 7/8 (з розрахунку: 1/2 + 1/4 + 1/8), у свою чергу відповідачу ОСОБА_3 належить лише 1/8 частка квартири.
Так, позивач зареєстрований та проживає у вказаній спірній квартирі з 22 вересня 1978 року, що підтверджується довідкою, виданою відділом реєстрації місця проживання виконкому Саксаганської районної у місті ради від 05.11.2019 року (а.с.31).
Відповідач зареєстрована з 03 квітня 2001 року за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС (а.с.47).
Як убачається зі змісту позову та не спростовано відповідачем, що за життя ОСОБА_4 між позивачем та відповідачем склались напружені неприязні відносини, які тривають на даний момент. Спільне проживання позивача та відповідача у спірній квартирі неможливе, з огляду на те, що згідно відомостей, що містяться в амбулаторній картці ОСОБА_1 , він двічі, в період 2016-2017 років перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська лікарня №4» із діагнозом «інфаркт головного мозку», «гіпертонічна хвороба», «хронічний пієлонефріт», «кардіосклероз» та щомісяця відвідує лікарню з метою контрою стану здоров`я, терапевт характеризує його стан здоров`я, як середньої тяжкості (а.с.32-40). Отже, оскільки сторони досягнути домовленості не можуть, не спілкуються, тому за захистом своїх прав позивач як співвласник майна вимушений був звернутись до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Ч. 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Положеннями ч. 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.
Один з таких випадків наведено у ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Так, за приписами ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 року по справі №908/1754/17 звернула увагу на те, що стаття 365 ЦК свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.07.2019 по справі №210/2236/15-ц, в якій Верховний Суд вказав, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 183 ЦК України, згідно з якими неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, спірна квартира, є неподільною річчю, тобто такою, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. При цьому частка відповідача у власності на квартиру у порівнянні з часткою позивача є незначною і не може бути виділена в натурі, в свою чергу, спільне володіння і користування квартирою позивачем та відповідачем є неможливим.
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Так, наявність зазначеної вище умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура відшкодування вартості частини майна, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні.
Згідно звіту про оцінку нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташованої на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість об`єкту оцінки станом на 28 липня 2020 року становить 328000 грн. 00 коп. (а.с.18-30). При цьому, така вартість жодним чином не спростована, іншу оцінку сторона відповідача суду не надала, тому підстави не брати таку до уваги, у суду відсутні.
Таким чином, встановлені та підтверджені обсягом наявних доказів обставини, поза розумним сумнівом приводять суд до переконання про доведеність обставин, що частка відповідача у праві спільної часткової власності на нерухоме майно є незначною і не може бути виділена в натурі, розподілити вказану квартиру неможливо, спільне володіння і користування сторонами спірною квартирою є неможливим, припинення права власності відповідача не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки відповідач не проживає в даній квартирі, витрати по утриманню майна не несе.
Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 316-319, 321, 346, 355-356, 358, 365 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Штефан Дмитро Юрійович , задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на 1/8 частку трикімнатної квартири, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташованої на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/8 частку трикімнатної квартири, загальною площею 61,4 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., розташованої на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст. 285 ЦПК України, та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Попов.