Справа № 465/7691/19 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1059/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

секретар :Салата Я.І.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції цивільну справу № 465/7691/19за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Франківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, П`ята Львівська державна нотаріальна контора, третя особа ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в :

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, П`ята Львівська державна нотаріальна контора, третя особа ОСОБА_1 про визнання права власності за ОСОБА_1 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

До 1980 року у квартирі АДРЕСА_2 , проживали 8 осіб в тому числі і позивач. Після отримання кооперативної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , за вищевказаною адресою залишилися проживати 4 осіб: бабуся- ОСОБА_3 , позивач - ОСОБА_1 , сестра - ОСОБА_4 та її чоловік- ОСОБА_5 .

Спірна квартира на Науковій у м. Львові складається із трьох кімнат загальною площею 64,4 кв.м., яка повністю виплачена у 1993 році. Дана квартира отримана батьком позивача.

Так, згодом, наймачем квартири по АДРЕСА_3 стала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач стверджує, що з 1980 року по 1983 р. він проживав за вищевказаною адресою, а загалом проживає 27 років.

Свого власного житла він не має, так як частину державної квартири по АДРЕСА_4 , яка була його власністю, була внесена в нерухоме майно в результаті обміну з батьком.

Заочним рішенням Франківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2022 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необ`єктивне, необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що він належним чином не був повідомлений про судове засідання на 14.02.2022 року, про таке дізнався за 30 хв. до початку розгляду справи. Згоди на заочний розгляд справи він не давав, жоден з його доводів судом не розглядався та не був врахований. Вважає, що суд безпідставно прийняв до уваги пояснення третьої особи ОСОБА_1 ,оскільки такі не відповідають дійсності. Стверджує, що проживає в спірній квартирі після смерті сестри ОСОБА_2 ,про що свідчить Акт від 16.11.2019 р. та Акт від 16.01.2020 р. Судом не враховано та не досліджено, що право спільної сумісної власності він ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_4 набули в результаті обміну (ордер БО №003188 та ордер БО №003187 від 12 вересня 1983 року з батьком ОСОБА_6 , і ними самими згідно домовленості обрано хто має бути власником квартири АДРЕСА_5 , а хто співвласником. Тому на думку позивача вони з померлою сестрою набули по Ѕ частці спірної квартири. З огляду на вище наведене просить скасувати заочне рішення суду та постановити нове, яким позов задовольнити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення проти задоволення апеляційної скарги третьої особи ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 володіла на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_6 . Свідоцтво про право власності на квартиру видане на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради №1274-Ж-Ф від 04 жовтня 2007 року.( а.с.5)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .(а.с.4).

ОСОБА_2 склала заповіт згідно з яким заповіла все своє майно ОСОБА_1 .(а.с.25)

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вважає, що він набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки проживав там протягом 27 років та після смерті сестри і надалі проживає у квартирі. Стверджує, що мав частку у квартирі на АДРЕСА_4 , однак внаслідок обміну, який був проведений між його батьком та покійною сестрою його частка увійшла до квартири АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав. Ставлячи вимогу про визнання за ним права власності на Ѕ частину квартиру, одноосібним власником якої була покійна ОСОБА_2 , яка слала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 , позивач зазначений заповіт не оспорює.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України,власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Померла ОСОБА_2 була одноосібним власником спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04.10.2007 року та на випадок своєї смерті розпорядилася зазначеним майном, а саме заповіла його своєму брату ОСОБА_1 .

Посилання позивача на те, що він мав частку у квартирі на АДРЕСА_7 та набув права власності на Ѕ частку квартири на АДРЕСА_8 , внаслідок обміну є голослівними та не підтверджені жодними доказами, оскільки з матеріалів справи встановлено, що обмін був проведений між батьком позивача ОСОБА_6 та покійною ОСОБА_4 (а.с.157-162).

Крім цього, відповідно до вимог ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Доказів того, що квартира на АДРЕСА_7 була приватизована і позивач мав частку у цій квартирі суду не надано.

З матеріалів справи встановлено, що спірна квартира була кооперативною та батько позивача ОСОБА_6 був виключений з членів кооперативу у зв`язку з обміном закріпленої за ним квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_7 , яка проживала у квартирі АДРЕСА_9 , що належала місцевій раді на АДРЕСА_7 . ОСОБА_7 була включена в члени кооперативу на підставі її заяви.

Відповідно до частин 2,3 ст.384 ЦК України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її.

У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відтак твердження позивача про те, що він набув права власності у квартирі АДРЕСА_1 на підставі ордеру та проживав там протягом свого життя та після смерті власника є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, що регулює набуття права власності на кооперативне нерухоме майно.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові № 462/5536/16-ц від 8 липня 2020 року, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідками.

У Постанові Верховного Суду від 20.05.2020 по справі № 910/7164/19 зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач вибрав не вірний спосіб захисту своїх прав.

Покійна ОСОБА_2 набула право власності на квартиру 04 жовтня 2007 року і позивач за її життя жодним чином не оскаржував її право власності, а звернувшись з позовом у грудні 2019 року до Відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та в процесі розгляду справи просив залучити до участі у справі в якості співвідповідача Львівську міську раду, які лише посвідчили, що ОСОБА_2 дійсно володіє на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 видавши свідоцтво про право власності, жодним чином не зазначив чим відповідачі порушили його права.

У зв`язку з наведеним колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам справи, зроблені на підставі наявних доказів. Судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу у відсутності позивача та ухвалив заочне рішення не дають підстав для скасування правильного по суті справи рішення, оскільки позивач як ініціатор позову повинен сам цікавитися датою розгляду справи. Крім цього, інформація щодо дати розгляду справи наявна на офіційному сайті суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Крім того, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Франківського районного суду м.Львова від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк