Справа № 206/1592/22
Провадження № 2/206/680/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2022 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Плінської А.В.,

з участю:

секретаря Кобзар Т.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа.

Представником відповідача - адвокатом Скрябіним О.М. було подано клопотання про надання строку для примирення, яке обґрунтовано тим, що сторони мають двох дітей, продовжують проживати за однією адресою. Іншого чоловіка у дружини не має, тому просить суд надати строк для примирення строком до 6-ти місяців.

Також, ним була подана до суду зустрічна позовна заява про поділ спільного майна подружжя, яку просив об`єднати в одне провадження зі справою про розірвання шлюбу.

Позич та її представник адвокат Ящук О.В. у судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Також представником позивача було подано заперечення на клопотання про надання строку для примирення, яке обґрунтовано тим, що клопотання відповідача спрямоване на затягування розгляду справи та надання строку на примирення призведе до порушення прав позивача, примушення до шлюбу з відповідачем. Просив відмовити у задоволенні клопотання про надання строку на примирення.

Відповідач та його представник адвокат Скрябіна О.М. в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача-адвоката Скрябіна О.М. надійшло вже втретє клопотання про відкладення розгляду справи. Перші два клопотання були обґрунтовані тим, що він приймає участь в інших судових засіданнях, а останнє тим, що він буде перебувати у відрядженні у м. Кропивницькому. Однак жодного разу підтвердження цьому надано не було.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини та передбачає національне законодавство, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, чергове відкладення засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За таких обставин, відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим провести засідання у відсутності відповідача та його представника.

У відповідності до вимог ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Зазначена стаття встановлює окремі умови прийняття до розгляду зустрічного позову, тобто вона вказує на один із способів захисту відповідача проти пред`явленого до нього позову.

Способами захисту проти позову можуть бути: невизнання позову, заперечення проти нього і зустрічний позов.

Дослідивши матеріали за зустрічним позовом, суд приходить до висновку, що розгляд первісного позову не є взаємопов`язаним з розглядом зустрічного позову, їх спільний розгляд не є доцільним і призведе лише до затягування вирішення спору про розірвання шлюбу, оскільки відсутня однорідність позовних вимог про розірвання шлюбу та про поділ спільного майна подружжя, ці вимоги не взаємопов`язані між собою, і правильність вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу не залежить від правильності позовних вимог про поділ спільного майна подружжя.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для об`єднання позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, а отже у прийнятті зустрічного позову необхідно відмовити.

При цьому суд роз`яснює, що відповідач не позбавлений можливості у разі наявності спору звернутись до суду в загальному порядку.

Що стосується строку для примирення, то суд виходить із такого.

Відповідно до вимог ст.111 СК України, суд повинен вжити заходів щодо примирення подружжя.

Враховуючи, що відповідач бажає примирення та виходячи із інтересів сім`ї, беручи до уваги наявність малолітньої дитини, суд вважає що потрібно застосувати заходи, щодо примирення подружжя та надати сторонам у справі строк для примирення.

Заперечення позивача проти примирення не може бути перешкодою для його встановлення, оскільки судом з`ясовано, що відповідач бажає примиритися і він має право прийняти міри для примирення, а суд зобов`язаний встановити строк для цього незалежно від бажання позивача, оскільки таке примирення не суперечить моральним засадам суспільства.

Визначаючи строк, який необхідно надати сторонам для примирення, суд вважає, що для вжиття заходів для примирення буде достатнім надати подружжю строк для примирення протягом двох місяців.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.251ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

На підставі ст.111СК України та керуючись ст.ст.240,251 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя повернути ОСОБА_2 .

Клопотання представника відповідача адвоката Скрябіна Олексія Миколайовича про надання строку для примирення задовольнити частково.

Призначити подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення два місяці.

Провадження по справі зупинити до закінчення строку для примирення, після якого відновити провадження та призначити до розгляду.

Ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення .

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.В. Плінська