ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24921/21

Провадження № 22-ц/4820/1643/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/24921/21 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2022 року (суддя Приступа Д.І.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначалось, що 13 серпня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 в рамках нового проєкту банку monobank, було укладено договір кредиту шляхом підписання анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, де спеціальним платіжним засобом є платіжна картка monobank. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники вищезазначених документів у мобільному додатку, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 100 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 3,2 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою збільшення відсотків за користування кредитом понад встановлені строки у розмірі 6,4 % на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом.

В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 13.09.2021 утворилась заборгованість у розмірі 74 281,19 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом, а також судові витрати по справі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за Договором про надання банківських послуг від 13.08.2018 в розмірі 20 000 грн, а також судовий збір в розмірі 611,46 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволені позову щодо стягнення тіла кредиту у розмірі 54281,19 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції є необ?єктивним, необгрунтованим, неповним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з?ясуванням судом обставин справи.

Зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на наявність максимального кредитного ліміту у розмірі 20 000 грн, не звернув уваги на те, що кредитний ліміт є постійно змінюваною величиною, оскільки коригується клієнтом самостійно через мобільний додаток за погодженням з банком в рамках 100 000 грн. Саме тому в анкеті-заяві не відображається сума кредитного ліміту, а використання кредитних коштів було повністю відображено в розрахунку заборгованості та у виписці. Заявник зазначає, що попередня ідентифікація клієнта відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжних карток вже після верифікації фізичної особи. Звертає увагу, що відповідач підписуючи анкету-заяву ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту, та отримав їх примірники у мобільному додатку.

Зазначає, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи, були отримані відповідачем у мобільному додатку, відповідач на час підписання анкети-заяви не міг бути ознайомлений з будь-якими іншими правилами.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту банком не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що максимальний кредитний ліміт по поточному рахунку відповідача становить 20 000 грн., а позивачем не надано належних та достатніх доказів про видачу кредиту у більшому розмірі.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Договору про надання банківських послуг від 13.08.2018 року.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язалася виконувати його умови (п. 3).

Згідно з п. 3 анкети-заяви, відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Підписанням анкети-заяви ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6).

Згідно з п. 11 заяви усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, АТ «Універсал Банк» надав суду, анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 13 серпня 2018 року разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ Універсал Банк при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Мonobank); Паспорт споживчого кредиту та розрахунок заборгованості за договором від 13 серпня 2018 року.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 13.09.2021 становить 74 281,19 грн.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною 12 статті 11 Закону передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину (частина 1 статті 12 Закону).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у договорі).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за кредитом.

Обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування кредитної заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, банк посилався на Умови і правила обслуговування фізичних осіб та Тарифи, Паспорт споживчого кредиту як невід`ємну частину укладеного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг надані позивачем документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

В анкеті-заяві від 13 серпня 2018 року, яка підписана відповідачем, процентна ставка за кредитом не зазначена.

А тому, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що відсутні достатні докази про конкретні запропоновані відповідачеві умови та правила надання банківських послуг, підстави та порядок нарахування процентів, надані банком Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ Універсал Банк і паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд першої інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, правильно врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

З урахуванням того, що відсутні умови щодо узгодження ціни договору у формі сплати процентів, нарахування ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами та автоматичне списання коштів в погашення цих сум здійснено позивачем протиправно.

Однак, суд першої інстанції помилково виходив з того, що сума боргу становить 20 000 грн у розмірі кредитного ліміту.

Укладений між сторонами договір від 13 серпня 2018 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у повному обсязі в добровільному порядку не повернуті позивачеві, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до банківської виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що відповідач використовував кредитні кошти та здійснював погашення кредиту (а.с. 8-13).

Враховуючи інформацію, яка міститься у виписці по особовому рахунку, сума фактично отриманих позичальником кредитних коштів склала 208 182,58 грн. Проте, відповідачем повертались банку кошти на погашення заборгованості частково та, вказана сума у підрахунку в загальному розмірі склала 157 254,17 грн.

Таким чином, станом на дату звернення до суду у позичальника перед банком виникла заборгованість за кредитом з фактично отриманих та неповернутих коштів у загальному розмірі 50 928,41 грн (208 182,58 - 157 254,17), яка підлягає стягненню на користь позивача. А тому, підставними є доводи апеляційної скарги про користування ОСОБА_1 кредитними коштами у більшому розмірі ніж сума кредитного ліміту.

З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

На підставі частин 1 і 13 статті 141 ЦПК України, документально підтверджені витрати позивача по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача у розмірі 3262,34 грн (2270+2448,38)/100)*68,56) пропорційно розміру задоволених вимог. При цьому апеляційний суд враховує суму судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги на рішення суду у частині відмови у позові, а не фактично сплачену в більшому розмірі суму судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2022 року змінити, збільшивши суму заборгованості за кредитним договором до 50 928 грн 41 коп (п`ятдесят тисяч дев`ятсот двадцять вісім гривень 41 коп) та судового збору до 3262 грн 34 коп (три тисячі двісті шістдесят дві гривні 34 коп), яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, 04114, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай