Справа № 133/965/21
Провадження № 22-ц/801/1482/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 рокуСправа № 133/965/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Сопруна В.В.,

суддів Медвецького С.К., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №133/965/21 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2022 року, яке ухвалене суддею Кучерук І.М. в Козятинському міськрайонному суді Вінницької області, повний текст складено 06 червня 2022 року,

в с т а н о в и в :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, мотивуючи позовні вимоги тим, що він з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 02 березня 2018 року. У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі судового наказу, виданого 22 серпня 2018 року Козятинським міськрайонним судом, з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2018 року і до його повноліття.

З 06 грудня 2020 року син проживає з ним та знаходиться на його утриманні. З цих підстав вважає, що його слід звільнити від сплати аліментів.

Таким чином, позивач просив суд звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення сином повноліття.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2022 року позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Козятинським міськрайонним судом Вінницької області 22 серпня 2018 року у справі №133/1884/18, починаючи з 06 грудня 2020 року.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини зі всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908 грн на користь держави.

Не погодившись з рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2022 року, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим через неправильність встановлення дійсним обставин справи, які мають значення для справи, внаслідок неврахування доказів, а саме пояснення свідка неповнолітньої дитини, неправильного дослідження та оцінки доказів, порушено норми матеріального та процесуального права. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 серпня 2022 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.7).

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02 березня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано (а.с.5).

На підставі судового наказу, виданого 22 серпня 2018 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області у справі №133/1884/18, з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 серпня 2018 року і до повноліття сина (а.с.6).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_1 , виданою 28 грудня 2020 року головою ОСББ «14 квартал», у даній квартирі проживають ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_2 за даною адресою фактично не проживає з 2017 року (а.с.10).

Майор ОСОБА_1 (позивач) звільнений наказом командувача військ оперативного командування «Схід» (по особовому складу) від 24 листопада 2020 року №322 у запас відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.11).

Щодо стягнення аліментів

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Враховуючи правову природу аліментів, їх цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на корить того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, суд першої інстанції при вирішенні цього спору вірно оцінив наявність підстав для стягнення аліментів на користь позивача, з яким, за встановленими обставинами справи, проживає дитина з 06 грудня 2020 року.

Зокрема, свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що позивач і відповідач є його батьками. Мама оплатила вартість його навчання, а також перераховувала кошти, які сплачував батько як аліменти, йому на картку приблизно в сумі 3000 грн щомісяця. Він навчається у коледжі у м. Бердичеві. З 06 грудня 2020 року він живе постійно з батьком у квартирі АДРЕСА_1 та іноді їздить до матері в с. Дубові Махаринці.

Отже, стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з позивачем ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні не суперечить положенням статті 181 СК України за якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Щодо звільнення від сплати аліментів

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, заявник вправі звернутися до суду із заявою щодо розміру, способу виконання рішення суду зі сплати аліментів.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спільна дитина сторін проживає з батьком із 06 грудня 2020 року, то існує необхідність припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів із матері.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, суд першої інстанції ухвалюючи рішення, правильно застосував положення статті 197 СК України, оскільки встановлені судом обставини щодо проживання дитини з батьком і є тими обставинами, які мають істотне значення для звільнення платника аліментів від їх сплати.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки встановлено, що дитина проживає з батьком, від чого і залежить вирішення питання про те, хто з батьків у цій справі має право на стягнення на утримання дитини, оскільки за загальним правилом аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина та на чиєму утриманні перебуває.

З урахуванням усіх встановлених обставин та з покликанням на норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для скасування рішення суду, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 серпня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Медвецький С.К.

Стадник І.М.