ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/8943/21 Номер провадження 22-ц/814/3431/22Головуючий у 1-й інстанції Латка І.П. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хіль Л.М.

суддів: Гальонкіна С.А., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом у якому прохала стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову і до настання повноліття дитини, суму додаткових витрат на утримання малолітньої дитини у розмірі 3000,00 грн та стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 2000,00 грн щомісячно і до досягнення дитиною трьох років,

В обґрунтування позову вказала, що з 06 липня 2019 року по 16 листопада 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року визначено разом з нею. Після припинення шлюбних відносин між сторонами було досягнуто згоди щодо утримання дитини, але у травні 2021 року відповідач повідомив, що більше не буде допомагати їй утримувати дитину.

Крім того зазначала, що дитина має певні вади здоров`я, що потребує додаткових витрат на підтримання її фізичного стану на належному рівні

Вказувала, що на час звернення до суду з позовом відповідач свого обов`язку щодо утримання дитини не виконував, добровільно аліменти не сплачував, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує допомогу в розмірі 860,00 грн щомісячно, інших доходів не має.

Також зазначила, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець та працює директором на підприємстві, отримує постійний заробіток.

Звертає увагу на те, що оскільки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років і фактично не працює, тому вона також потребує матеріального утримання.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8000,00 грн щомісячно, починаючи з 09 червня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,00 грн щомісячно.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1500,00 грн щомісячно, починаючи з 09 червня 2021 року та до досягнення дитиною трьох років.

Допущено негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Судом першої інстанції вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 8000,00 грн та в частині стягнення аліментів на її утримання у сумі 1500,00 грн. Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що аналізуючи доходи та майновий стан відповідача, суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_4 не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 15000,00 грн. Фактично ОСОБА_4 надавав позивачці матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у місяць в середньому у розмірі 13708,46 грн.

Вказувала, що судом не взято до уваги, що окрім транспортних засобів, у його власності знаходиться двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна щодо суб`єкта від 06 вересня 2021 року №273507127.

З цих же підстав ОСОБА_2 вважає необґрунтованим судове рішення в частині стягнення аліментів на її утримання, оскільки відповідач отримуючи доходи у сумі 595308,18 грн (як ФОП) та у сумі 429182,20 грн (у ТОВ «Євротранспоставка) за 9 місяців, має фінансову спроможність сплачувати аліменти у розмірі 2000,00 грн на її утримання.

Крім того зазначала, що місцевий суд безпідставно відхилив фотознімки надані в якості доказів, які підтверджують, що відповідач по декілька разів на рік відпочиває за кордоном, що свідчить про його достатній матеріальний стан.

Ураховуючи викладене, прохала змінити рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року та стягнути з ОСОБА_4 на коритись ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 15000,00 грн щомісячно, починаючи з 09 червня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 2000,00 грн щомісячно починаючи з 09 червня 2021 року та до досягнення дитиною трьох років.

В іншій частині прохала рішення залишити без змін.

Також прохала стягнути з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 6500,00 грн та суму судового збору.

Крім того із вказаним рішенням не погодився ОСОБА_4 , оскарживши його через представника ОСОБА_3 , посилаючись на те, що рішення є передчасним, незаконним таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що рішення щодо стягнення аліментів у сукупному розмірі 12500,00 грн є необґрунтованим, оскільки така сума для відповідача є непосильною, не враховує його реального матеріального становища та рівень його доходів.

Вказував, що судом не враховано різке зменшення розміру доходу відповідача. Так в 2020 році він мав достатній рівень матеріального забезпечення, який дозволяв йому матеріально забезпечувати сина, проте у 2021 році він не в змозі продовжувати забезпечувати малолітнього сина в тій мірі.

Зазначав, що встановлений судом розмір аліментів у сумі 12500,00 грн становить більше, ніж 60% всього сукупного місячного доходу ОСОБА_4 , стягнення яких ставить його у скрутне матеріальне становище.

Крім того зазначав, що відповідач виконує всі обов`язки щодо утримання своєї дитини, шляхом перерахування на банківський рахунок ОСОБА_2 коштів у розмірі 2100,00 грн та оплачував медичні обстеження та процедури, придбавав одяг, їжу, засоби гігієни та інші предмети дитячої необхідності.

Ураховуючи викладене, прохав змінити рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року в частині стягнення аліментів та визначити розмір аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000,00 щомісячно до досягнення ним повноліття, а також додаткових витрат у розмірі 1000,00 грн. У стягненні аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років прохав відмовити.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 06 липня 2019 року по 16 листопада 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2020 року (а.с. 13).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20 серпня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с. 11).

Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою, про що свідчить копія рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова (а.с. 14).

ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 17 січня 2020 року по 08 серпня 2022 року, що підтверджується копією довідки Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 19 травня 2021 року № 21/02/к (а.с. 17).

ОСОБА_2 перебуває на обліку в управління соціального захисту населення і отримує допомогу при народженні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 860,00 грн, про що свідчить копія довідки Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 19 травня 2021 року № 440 (а.с. 18).

Згідно копії листа КНП «Міська дитяча поліклініка № 14» ХМР від 31 травня 2021 року № 169/1/0/549-20 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в КНП «Міська дитяча поліклініка № 14» ХМР з 24 грудня 2019 року, у зв`язку з важким станом здоров`я отримував лікування у КНП «Міський перинатальний центр» ХМР з діагнозом: перинатальне гіпоксично-ішемічне ураження ЦНС, вторинна кардіоміопатія, неонатальна жовтяниця, гемангіома області підборіддя праворуч, внутрішньоутробна пневмонія, недоношеність; знаходиться під диспансерним спостереженням у фахівців поліклініки (лікарів: невролога, ортопеда-травматолога, кардіолога, офтальмолога) з приводу: перинатального гіпоксично-ішемічне ураження ЦНС, ретинопатії, плосковальгусної деформації стоп, вторинної кардіоміопатії, відкритого овального вікна, відкритої артеріальної протоки, гемангіоми підборіддя. В подальшому дитини потребує періодичних медичних обстежень, спостереження лікарів спеціалістів, курси реабілітації (масаж, ЛФК, фізіотерапія, ортопедичне взуття, заняття в центрі раннього розвитку, заняття з логопедом) (а.с. 19).

У зв`язку із зазначеними вище діагнозами ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом лікарів, йому призначене лікування та заходи реабілітації, про що свідчать копії консультаційних висновків спеціалістів, виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 .

Встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підпиємцем, про що свідчить витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 51).

Згідно копії довідки ФОП ОСОБА_4 № 02/07/21 від 02 липня 2021 року у період з 01 січня 2021 року по 01 липня 2021 року за виконані роботи (послуги) фізична особа-підприємець ОСОБА_4 отримав дохід на суму 595308,18 грн, з яких витрати 585205,88 грн, чистий дохід 10102,30 грн (а.с. 51).

Відповідно до копії довідки ПП «Промтранссоюз» № 02/07 від 02 липня 2021 року ОСОБА_4 займає посаду директора даного підприємства та його дохід за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року склав 50598,17 грн (а.с. 52).

Згідно копії довідки ТОВ «Євротранспоставка» № 1 від 05 липня 2021 року ОСОБА_4 працює в товаристві на посаді директора та його дохід за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року склав 0,00 грн (а.с. 52).

Із листа Головного управління ДПС у Харківській області від 25 листопада 2021 року вбачається, що відповідач перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець, згідно з податковою декларацією єдиного податку обсяг доходу відповідача за 2020 рік склав 2161609,38 грн, за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2021 року 595308,18 грн.

Із відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної податкової служби України про суми виплачених доходів від 23 листопада 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 отримував дохід від різних юридичних осіб.

Із листа територіального сервісного центру № 6341 (на правах відділу, м. Харків) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області Головного сервісного центру МВС від 23 вересня 2021 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_4 зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль KIA SPORTAG, вантажний автомобіль RENAULT MAGNUM 480, вантажний автомобіль DAF FT XF 105.510.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Частиною 3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено,що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положення ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України передбачають,що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини,що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний су погоджується з наступними висновками місцевого суду.

Так, відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дітей.

З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню.

При цьому із матеріалів справи вбачається, що відповідач працює та має дохід.

Із наданої копії виписки по банківській картці ОСОБА_2 від 03 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 перераховував кошти у серпні 2020 року у розмірі 15075,00 грн, у вересні 2020 року у розмірі 6985,00 грн, у жовтні 2020 року у розмірі 5930,00 грн, у листопаді 2020 року у розмірі 9147,00 грн, у грудні 2020 року у розмірі 7638,00 грн, у лютому 2021 року у розмірі 7327,00 грн, у березні 2021 року у розмірі 11459,00 грн, у квітні 2021 року у розмірі 10090,00 грн, у травні 2021 року - у розмірі 8850,00 грн.

Отже, розмір наданої відповідачем позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини у зазначений період був мінливий.

Місцевим судом вірно встановлено, що дохід відповідача є нестабільним.

При цьому апеляційний суд погоджується з тим, що ОСОБА_2 не надано суду доказів того, що відповідач має можливість з урахуванням свого матеріального становища сплачувати аліменти на утримання сина у зазначеному позивачем розмірі. Таких доказів також не надано до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, ураховуючи наявні в матеріалах справи докази, виходячи із принципів справедливості, співмірності та верховенства права, місцевим судом правильно стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8000,00 грн щомісячно, починаючи з 09 червня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягуючи додаткові витрати на утримання малолітньої дитини у розмірі 3000,00 грн щомісячно, суд першої інстанції на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, враховуючи,що обстеження та лікування дитини, які оплачені позивачкою, проведені з урахуванням рекомендації лікарів та обумовлені необхідність їх проведення, що підтверджується належними та допустимим доказами, дійшов законного висновку про доведеність позивачкою заявлених нею позовних вимог в цій частині.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про існування особливих обставин, зумовлених хворобою малолітнього ОСОБА_5 , які є підставою для застосування положень статті 185 СК України.

На підтвердження додаткових витрат на дитину позивачкою надані копії консультаційних висновків спеціалістів, виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 копії квитанцій витрат на лікування за серпень-вересень 2021 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_2 до досягнення дитиною трирічного віку, слід зазначити наступне.

Стаття 84 ч. 2 Сімейного кодексу України передбачає, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач доказів того, що він зовсім не має можливості надавати позивачці допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років, не надав. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач працює та отримує дохід.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1статті 76 ЦПК України).

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, незважаючи на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачкою не надано суду доказів того, що відповідач має можливість з урахуванням свого матеріального становища сплачувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у зазначеному позивачкою розмірі.

Проаналізувавши зазначені вище обставини у їх сукупності колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про стягнення з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти в розмірі 1500 грн, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною трьох років є правльним.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_2 про те, що місцевий суд не прийняв до уваги фотознімки із соцмереж на підтвердження обставин того, що відповідач по декілька разів на рік відпочиває за кордоном, суд апеляційної інстанції не відхиляє та погоджується з думкою місцевого суду про те, що позивачем не підтверджено належними доказами обставин того, чи витрачав відповідач та в якому розмірі кошти на подорож за кордон, відповідно ж до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо наявності у відповідача у власності двокімнатної квартири апеляційний суд зазначає, що сам факт наявності у платника аліментів у власності квартири або автомобіля не дає підстав для визначення розміру аліментів не у співмірності із отримуваним доходом, оскільки аліменти сплачуються із доходу, а наявність вказаних прав не є тотожною поняттю доходу, тому такі доводи не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 про неврахування судом першої інстанції різкого зменшення розміру доходу відповідача, його матеріального стану та те, що встановлений судом розмір аліментів у сумі 12500,00 грн становить більше, ніж 60% всього сукупного місячного доходу ОСОБА_4 , апеляційним судом відхиляється.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не доведено фінансової неможливості платоспроможність стягнутих аліментів. При цьому апелянтом долучено до матеріалів справи квитанції про його розходи, однак ним не долучено докази про його доходи та матеріальних стан.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином доводи апеляційних скарг не спростовують законних висновків суду першої інстанції.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції(див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційних скаргах, не спростовують їх, тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

Л.І. Пилипчук