справа №932/9503/21
провадження №2/932/5144/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника третьої особи: Братцевої Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулався до суду із позовом, у якому просить cтягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість за договором позики №1 від 22.04.2017 у розмірі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно 262 700 грн., заборгованість за договором позики №2 від 18.08.2018 року у розмірі 2 000,00 доларів США, що еквівалентно 52 540 грн.

Ухвалою суду від 20.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 01.03.2022 до участі справи було залучено ОСОБА_4 у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 09.09.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що між сторонам укладено два договори позики: від 22.04.2017 на 10 тис. доларів США із визначенням еквіваленту у 265 500 грн. із строком повернення до 22.07.2020; від 18.08.2018 на 2 тис. доларів США із визначенням еквіваленту у 55 300 грн. із строком повернення до 31.12.2020. Гроші відповідачу надано, про що ним складено письмові розписки, проте позика неповернута. Враховуючи, що строк позики завершився, позивач просить стягнути позику із відповідача.

Відповідачем подано заяву про визнання позову.

Представник третьої особи подала письмові заперечення у яких просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення зводяться до того, що позивач є матір`ю відповідача, останній та третя особа перебували у шлюбі між собою з 14.02.2009 до 12.11.2020. Подружжя не потребувало позики, навпаки подружжя постійно допомагало позивачу фінансово. Позивач не мала грошових коштів, отримувала субсидію. ОСОБА_4 не надавала згоди на позику та їй не було про таку відомо. Позов про стягнення позики подано після звернення ОСОБА_4 до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. Метою позову ОСОБА_2 є встановлення боргів подружжя, для врахування їх при поділі спільного майна подружжя. Інтереси позивача у даній справі представляє адвокат Ліфлянчик С.І., який представляє також відповідача в межах іншої справи. У договорах позики наявна одна і таж помилка. Позивач поперньо звертався до суду із позовом про стягнення боргу по тих самих договорах позики солідарно до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, надав пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Обставини, встановлені судом.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики №1 від 22.04.2017 згідно умов якого ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10 тис. доларів США, що еквівалентно 265 500 грн., на умовах повернення, строком до 31.12.2020.

На підтвердження отримання позики за вказаним договором надано розписку ОСОБА_3 від 22.04.2017.

Також, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики №2 від 18.08.2018 згідно умов якого ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2 тис. доларів США, що еквівалентно 55 300 грн., на умовах повернення, строком до 31.12.2020.

На підтвердження отримання позики за вказаним договором надано розписку ОСОБА_3 від 18.08.2018.

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа №932/10577/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_4 подано копію відзиву у вказаній справі, яку від імені ОСОБА_3 підписано адвокатом Ліфлянчиком С.І.

Нечаєвою В.В. також подано копію позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договорами позики №1 від 22.04.2017 та №2 від 18.08.2018. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2021, справа № 932/1348/21, позов ОСОБА_2 залишено без розгляду за заявою представника позивача.

При зверненні до суду позивачем сплачено 3 152,40 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ст. 1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №128/891/20-ц (провадження №61-4560св21) зазначено, що «за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей».

У відповідності до ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18.07.2006), постанови КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі №759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 №161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц.

Висновки суду.

Позивачем надано оригінали договорів позики із зазначенням строків повернення грошових коштів. Позивачем надано оригінали розписок відповідача у яких вказано про отримання позики. Доказів повернення позики не надано.

Відтак позовні вимоги є доведеними та підлягають до задоволення.

Доводи третьої особи про штучний характер спору суд відхиляє, оскільки такі не доведені. Зокрема договори позики третя особа не оскаржує, факт відсутності передачі коштів, укладення договорів та написання розписок в інший час, ніж в них зазначено не доводить.

Однакові помилки в обох договорах не свідчать про їх «безгрошовість».

Існування інших судових процесів, зокрема й про поділ спільного майна подружжя, не є достатньою підставою для висновку про штучний характер спору.

Доводи про представництво інтересів адвокатом Ліфлянчиком С.І. інтересів як позивача так і відповідача можуть свідчити про наявність конфлікту інтересів, а відповідно про порушення Правил адвокатської етики та може бути предметом перевірки дисциплінарного провадження.

Щодо доводів про можливість створення штучного боргового зобов`язання, яке може бути враховано судом при поділі спільного майна подружжя суд зазначає наступне.

Поділ спільного майна подружжя є предметом вирішення іншого судового спору.

Враховуючи висновки ЄСПЛ та Верховного Суду щодо мотивування судового рішення, для уникнення встановлення преюдиційних обставин для справи №932/10577/20 без жодної для цього необхідності, суд вважає за можливе та достатнє обмежитися висновком, що можливість врахування боргу при поділі спільного майна подружжя не може перешкоджати кредитору стягувати заборгованість із одного із подружжя в судовому порядку.

Враховуючи, що суд задовольняє позов, із відповідача підлягають стягненню судовий збір, що сплачений позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики №1 від 22.04.2017 у розмірі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно на момент подання позову 365 686 (триста шістдесят п`ять шістсот вісімдесят шість) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики №2 від 18.08.2018 року у розмірі 2000,00 доларів США, що еквівалентно на момент подання позову 73 137 сімдесят три тисячі сто тридцять дві) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 3152 (три тисячі сто п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено, підписано та проголошено 18.11.2022.

Суддя: В.І. Цитульський