Провадження № 22-ц/824/6951/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживача та скасування неправомірно нарахованого боргу за послуги централізованого теплопостачання,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 12 вересня 2003 року. Житловий будинок АДРЕСА_2 введено в експлуатацію у 2003 році відповідно до акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 13 червня 2003 року. Вказував, що у належній йому квартирі АДРЕСА_3 у 2003-2004 роках він обладнав автономне опалення з гарячим водопостачанням на основі індивідуального газового котла. Законність обладнання автономного опалення підтверджується дозволом АТЗТ «Газсервіс» від 17 липня 2003 року, договором на виконання робіт з АТЗТ «Газсервіс» від 01 листопада 2003 року, листом-погодженням від забудовника ЗАТ «Домобудівельний комбінат № 1» від 03 жовтня 2003 року, робочим проектом та технічними умовами, витданими ВАТ «Київгаз» 10 жовтня 2003 року та актом здачі в експлуатацію системи індивідуального опалення від 29 квітня 2004 року.

Однак, починаючи з жовтня 2020 року він почав отримувати від відповідача рахунки-повідомлення про нарахування оплати за централізоване опалення належної йому квартири АДРЕСА_3 , що є незаконним, оскільки його квартира ще на етапі будівництва не була обладнана системою цекнтралізованого опалення і не підключалась до цієї системи, що стверджується актом обстеження № 20/43 від 23 вересня 2020 року за участю представника відповідача інженера ОСОБА_2 , якив вказав, що внутрішньобудинкову систему опалення забудовник до квартири не провів. У зв`язку з наведеним просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування заборгованості за надання послуг опалення квартири АДРЕСА_1 в сумі 14493,80 грн. та зобов`язати відповідача скасувати нараховану суму 14493,80 грн. за надання послуг опалення,

- 2 -

а також зобов`язати відповідача не проводити нараховування оплати за опалення квартири та провести відповідне коригування по особовому рахунку № НОМЕР_2 .

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована неправильним встановленням судом обставин справи щодо дати прийняття будинку в експлуатацію. При цьому судом не надано належної оцінки акту обстеження № 20/43 від 23 вересня 2020 року, в якому відповідач визнав факт відсутності у належній йому квартирі АДРЕСА_3 внутрішньобудинкової системи опалення, яка не була обладнана забудовником, оскільки система опалення у квартирі при її будівництві була обладнана індивідуальним газовим котлом «Suprima 100», а відтак прилад централізованого обліку тепла у квартирі відсутній і його ніколи не було. Наявність у відповідача якихось баз даних, начебто переданих відповідачу від попереднього виконавця ПАТ «Київенерго» не може слугувати доказом отримання ним послуг з теплопостачання. А числені копії квитанцій ПАТ «Київенерго» свідчать, що йому ніколи не нараховували послугу з опалення квартири. Висновки суду про начебто самовільне відключення позивача від системи централізованого опалення є хибними, оскільки система централізованого опалення відсутня у квартирі з моменту її будівництва. Судом помилково застосована ст.152 ЖК України, яка не регулює спірних правовідносин. Суд не врахував, що відбулася відмова від послуги централізованого опалення саме на стадії будівництва, тобто без необхідності відключення. Посилання суду на судову практику Верховного Суду у справах № 500/5362/17 та № 643/133/17 не є релевантними, бо в даних справах встановлені інші обставини.

Відповідач КП «Київтеплоенерго» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бойков О.С. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати оскаржуване рішення Печерського районного суду м.Києва як незаконне.

Представник відповідача ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін

- 3 -

випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що позивач відповідно до інвестиційного контракту № Д-9-11/32 від 05 червня 2002 року, укладеного із ЗАТ «Домобудівельний комбінат № 1», здійснив інвестування будівництва квартири АДРЕСА_1 в розмірі 422319 грн. (а.с.45).

Житловий будинок АДРЕСА_2 введено в експлуатацію у 2003 році відповідно до акту про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 13 червня 2003 року (а.с.9-11).

12 вересня 2003 року позивач отримав свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , згідно якого він є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.22)

Також судом встановлено, що у вказаній квартирі позивач протягом 2003-2004 років здійснив роботи по встановленню автономного опалення з гарячим водопостачанням на основі індивідуального газового котла.

Зокрем, 03 жовтня 2003 року позивач отримав згоду забудовника ЗАТ «Домобудівельний комбінат № 1» на проведення робіт щодо встановлення у квартирі АДРЕСА_3 автономної системи опалення і гарячого водопостачання (а.с.30).

10 жовтня 2003 року ВАТ «Київгаз» надало позивачу технічні умови щодо проектування газопостачання газового котла «Suprima 100», розташованого у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_1 (а.с.32).

01 листопада 2003 року між позивачем і АТЗТ «Газсервіс» укладено договір № 1103-П на виконання проетних робіт щодо газопостачання квартири АДРЕСА_1 (а.с.23-25), на виконання якого АТЗТ «Газсервіс» виготовило відповідний проект (а.с.26-29).

Роботи по встановленню автономного опалення з гарячим водопостачанням на основі індивідуального газового котла у належній позивачу квартирі АДРЕСА_3 виконані сертифікованим підприємством АТЗТ «Газсервіс», що стверджується виданими АТЗТ «Газсервіс» ліцензіями та дозволами, а також актом здачі в експлуатацію системи індивідуального опалення і ГВП від 29 вересня 2004 року (а.с.31).

Окрім того, встановлено, що за період із моменту прийняття будинку до експлуатації, тобто із 2003 року надавачем послуг централізованого опалення позивачу не нараховувалася оплата за опалення приміщення квартири АДРЕСА_3 . Позивачем проводилася оплата лише за опалення місць загального користування. Однак, з жовтня 2020 року позивач почав отримувати від відповідача рахунки-повідомлення про нарахування оплати за централізоване опалення належної йому квартири АДРЕСА_3 .

На звернення позивача листом № 30/3/2/10653 від 07 жовтня 2020 року відповідач зазначив про те, що питання відключення споживачів від системи централізованого опалення, як і правомірності встановленої системи автономного опалення не входить до їх компетенції. Запропонували направити всі документи, що підтверджують відсутність послуги з централізованого опалення, до комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води у місті Києві для прийняття зазначеною комісією відповідного рішення.

У відповідь № 30/3/2/1959 від 10 лютого 2021 року на адвокатський запит відповідач зазначив про те, що мешканці житлового будинку по АДРЕСА_4 перебувають на прямих договорах. Послуги теплопостачання для мешканців зазначеного житлового будинку надаються комунальним підприємством КП «Київтеплоенерго» на підставі публічного договору про приєднання, з урахуванням норм чинного законодавства України та типового Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання

- 4 -

гарячої води населенню відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630 та оприлюднено у газеті Київської міської ради «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), який вважається акцептованим (прийнятим) усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору. Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню, в паперовому вигляді, з власником квартири АДРЕСА_1 не укладався. Також зазначено, що через мережевий ресурс від попереднього виконавця послуг ПАТ «Київенерго» було передано інформацію відповідно до якої за особовим рахунком споживача № НОМЕР_2 обліковувався індивідуальний засіб обліку теплової енергії, за показниками якого проводився розрахунок за послугу централізованого опалення. У серпні 2020 року засіб обліку теплової енергії був знятий з абонентського обліку у зв`язку з простроченим строком метрологічної повірки. А тому, з жовтня 2020 року проводиться нарахування оплати за послугу централізованого опалення за показниками будинкового засобу обліку теплової енергії.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин.

При цьому суд виходив з того, що позивач здійснив самовільне відключення, оскільки на час виникнення спірних правовідносин відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, відповідно до наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» № 4 від 22 листопада 2005 року.

Також суд керувався тим, що самовільне відключення від мережі централізованого опалення не є підставою для припинення нарахування платежів (правова позиція Верховного Суду у простанові від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17 та від 18 червня 2020 року у справі № 643/133/17).

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки суд невірно встановив обставини справи, що у свою чергу потягло неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи спір, суд прийшов до помилкових висновків про те, що належна позивачу квартира була обладнана загальнобудинковою системою централізованого опалення, від якої позивач самовільно відключився.

При цьому суд не врахував та не дав належної оцінки доводам позивача, що з огляду на площу квартири 196,1 кв.м. та те, що вона розташована на сьомому поверсі семиповерхового будинку, ще при будівництві будинку за погодженням із забудовником було вирішено встановити у квартирі індивідуальне опалення, а тому загальнобудинкова централізована система опалення забудовником не була обладнана у його квартирі.

Як і не дав належної оцінки наданим позивачем з цього приводу доказам, зокрема:

- згоді забудовника ЗАТ «Домобудівельний комбінат № 1» від 03 жовтня 2003 року на проведення робіт щодо встановлення у квартирі АДРЕСА_3 автономної системи опалення і гарячого водопостачання;

- акту обстеження № 20/43 від 23 вересня 2020 року, складеному представником КП «Київтеплоенерго» інженером ОСОБА_2, на предмет відключення квартири

АДРЕСА_5 від систем опалення та гарячого водопостачання. Вказаним актом обстеження встановлено, що внутрішньобудинкову систему опалення забудовник до квартири не провів;

- акту обстеження № 09-06-21 від 09 червня 2021 року, складеному ініціативною групою ОСББ будинку на АДРЕСА_2 за участю слюсаря-сантехніка ЖЕК 1009 ОСОБА_4 , згідно якого проведено обстеження комунікацій централізованого теплопостачання будинку на предмет підключення комунікацій до квартири АДРЕСА_3 . Вказаним актом обстеження встановлено, що відгалудження від центрального стояка системи опалення довжиною близько 30 см. мають заглушки і не заведені до квартири АДРЕСА_3 (а.с.92);

-додатком до акту обстеження № 09-06-21 від 09 червня 2021 року у вигляді фотознімків центрального стояка із заглушками (а.с.93);

-наданими позивачем повідомленнями про нарахування послуг теплопостачання за період до жовтня 2020 року, згідно яких нарахування здійснювалося позивачу лише за опалення місць загального користуванн. (а.с.131-139).

Наведені позивачем доводи та надані ним докази є переконливими і не спростовані відповідачем, що у свою чергу свідчить про хибність висновків суду про самовільне, тобто всупереч закону відключення позивача від внутрішньобудинкової системи централізованого опалення.

Також, вирішуючи спір, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, застосувавши до спірних правовідносин наступні закони та підзаконні нормативні акти:

- Закон України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року;

- Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21 липня 2005 року № 630;

- наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» № 4 від 22 листопада 2005 року;

- наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води» № 169 від 26 липня 2019 року.

Вказані нормативні акти набули чинності у 2005 році, тобто після обладнання позивачем у 2003-2004 роках автономної системи опалення у квартирі, а відтак згідно ст.58 Конституції України не мають зворотньої сили і не регулюють спірних правовідносин, а отже посилання суду на те, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади і з дотримання споживачем процедури визначеної Порядком не грунтуються на законі.

На момент спірних правовідносин були чинними Правила надання населенню послуг з водо-,теплопостачання та водовідведення, затверджені постановою КМ України № 1497 від 30 грудня 1997 р., відповідно до п.9 яких у разі відмови споживача від користування послугами з водо-, теплопостачання та водовідведення він має право розірвати договір та вимагати відключення відповідних мереж.

Проте, як вище вказувалося факт відключення позивача від мережі централізованого опалення не встановлений судом з огляду на відсутність монтажу забудовником цієї системи у квартирі АДРЕСА_3 і як наслідок у 2003-2004 роках була відсутня необхідність розірвання договору і відключення від мережі.

Висновки суду про те, що наявність у позивача особового рахунку № НОМЕР_2 у свою чергу свідчить про наявність індивідуального засобу обліку

- 6 -

теплової енергії, за показниками якого проводився розрахунок за послугу централізованого опалення, безпідставіні та грунтуються на припущеннях, оскільки вказаний рахунок використовувався для оплати позивачем за опалення місць загального користування у будинку, що стверджується наданими ним квитанціями.

Окрім того, позивач стверджує, що централізована система опалення у його квартирі при будівництві будинку за погодженням із забудовником не була змонтована, відповідно ніяких засоів обліку теплової енергії у його кварти рі встановлено не було.

Виснуючи про наявність засобу обліку теплової енергії, суд не врахував, що відповідач не надав жодного доказу про встановлення у квартирі позивача засобу обліку теплової енергії, його номера, показників, тощо, як і передачу цього засобу обліку на зберігання позивача.

При цьому посилання відповідача на те, що наявність засобу обліку теплової енергії підтверджується тим, що згідно архівних даних позивач подавав через особистий кабінет нульові відомості про кількість спожитої енергії, недоречні та помилкові і грунтуються на здогадах.

Посилання суду першої інстанці на висновки у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17 та від 18 червня 2020 року у справі № 643/133/17 про те, що самовільне відключення від мережі централізованого опалення не є підставою для припинення нарахування платежів, не є релевантними, оскільки у справах, наведених судом у рішенні, встановленіінші фактичні обставини, а саме підтверджено отримання послуг споживачем і факт послідуючого відключенні від мереж всупереч встановленому порядку, тоді як у даній справі, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, як факт надання послуг, так і факт відключення не знайшли свого підтвердження.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Суд наведені обставини не з`ясував та не дав їм належної оцінки, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що вимоги підлягають до часткового задоволення.

З огляду на те, що судом встановлено, що на стадії будівництва квартира позивача не

- 7 -

була обладнана загальнобудинковою системою централізованого опалення, обладнана автономним опаленням, то відповідач неправомірно здійснює нарахування за плати за послуги опалення.

За таких обставин суд задовольняє вимоги в частині визнання неправомірними дій КП «Київтеплоенерго» щодо нарахування ОСОБА_1 плати за надання послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 в розмірі 14493,80 гривень та зобов`язує відповідача скасувати вартість нарахованих послуг з централізованого опалення у розмірі 14493,80 грн.

При цьому апеляційний суд враховує, що скасування боргу є належним способом захисту, оскільки призведе до юридичної визначеності у відносинах сторін, бо унеможливить виставлення постачальником рахунків за послуги опалення, які не надаються і вимога про оплату яких є неправомірною, який споживач не визнає, за наявності невирішеного спору, або якщо суд визнав цей борг безпідставним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 п.п.100-102).

Решта вимог щодо зобов`язання відповідавна не нараховувати оплату за опалення квартири є надлишковими і задоволенню не підлягають, оскільки його права захищені у вказаний вище спосіб.

При цьому колегія суддів враховує, що по особовому рахунку позивача № НОМЕР_2 здійснюється нарахування позивачу за опалення місць загального користування у будинку.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати позивача на судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 30 листопада 2021 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задоволити.

Визнати неправомірними дії Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» щодо нарахування ОСОБА_1 плати за надання послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_6 в розмірі 14493,80 гривень.

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» скасувати вартість нарахованих послуг з централізованого опалення у розмірі 14493,80 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути із Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь держави судовий збір у розмірі 2800 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: