У х в а л а

25 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 620/1011/15

провадження № 61-8648ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 липня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання іпотеки припиненою, виключення запису про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з зазначеним позовом.

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ «Альфа-Банк».

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненим договір іпотеки від 23 березня 2007 року, укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О. О., зареєстрований в реєстрі за № 1676. Визнано припиненим іпотеку за Іпотекодержателем ПАТ «Альфа-Банк» від 02 серпня 2012 на квартиру АДРЕСА_1 , номер РПВН: 17848561 внесений приватним нотаріусом Мироник О. В., на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року № 937. Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про державну реєстрацію іпотеки та інформацію про державну реєстрацію обтяження стосовно об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 17848561) квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,1 кв. м, житловою площею 42,0 кв. м, а саме: номери записів про іпотеку та обтяження: 4691358, 4691429. Зобов`язано АТ «Альфа Банк» () повернути ОСОБА_1 такі документи: оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 62,1 кв. м, житловою площею 42, 0 кв. м, посвідченого 23 березня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Назаренко О. О. за реєстром № 1675, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 23 березня 2007 року за № 1983871. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 липня 2022 року у задоволенні клопотання АТ «Альфа-Банк» про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення відмовлено. У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «Альфа-Банк» на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2021 року відмовлено.

01 вересня 2022 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Альфа-Банк» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 липня 2022 року, в якій заявник просить ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 липня 2022 року скасувати й передати справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 вересня 2022 року касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишено без руху для усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

На усунення недоліків, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 вересня 2022 року заявник направив до суду запитувані матеріали.

За змістом касаційної скарги її обґрунтування полягає в тому, що суд апеляційної інстанції своїм рішенням унеможливив реалізацію заявником наданих процесуальних прав на оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанцій було допущено порушення норм процесуального права, які передбачені статтею 411 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним й обґрунтованим.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Предметом оскарження у цій справі, як вбачається зі змісту касаційної скарги, є судове рішення апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти підстави для поновлення строків для оскарження, які мають виправдовувати втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Апеляційним судом установлено, що 21 жовтня 2021 року Зачепилівським районним судом Харківської області ухвалено судове рішення першої інстанції, без участі скаржника. Відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення матеріали справи не містять. Згідно з рекомендованим повідомленням, як зазначено апеляційною інстанцією, що міститься в матеріалах справи вбачається, що копію оскаржуваного судового рішення заявник отримав 02 листопада 2021 року, що підтверджується відбитком календарного штемпеля АТ «Альфа-Банк» на рекомендованому поштовому відправленні № 827.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що останнім днем подачі апеляційної скарги рахуючи з моменту отримання копії повного тексту судового рішення є 02 грудня 2021 року.

Як зазначено апеляційним судом, що апеляційна скарга подана до суду лише 22 лютого 2022 року з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення апелянт не отримував, про його існування представник АТ «Альфа-Банк» дізнався з сайту судова влада 19 січня 2022 року, що суперечить доказам наявним в матеріалах справи.

Отже, правильним є висновок апеляційної інстанції, з чим погоджується й Верховний Суд, що зазначені обставини свідчать про відсутність у АТ «Альфа-Банк» дійсного наміру на оскарження рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим спростовують його доводи щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, зокрема, у зв`язку з відсутністю змоги вчасно подати апеляційну скаргу, враховуючи, що саме заявник звертався до суду з позовом, а тому мав цікавитись результатами розгляду цієї справи.

Оскільки, заявник обґрунтовані причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження не навів, належними та допустимим доказами пропуск процесуального строку не підтвердив, тому судом апеляційної інстанції правильно відмовлено у відкритті провадження у справі.

Такі дії не свідчать про готовність заявника брати участь у справі на всіх етапах розгляду та сприяти своєчасному розгляду цієї справи.

Відтак, ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом й не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року). При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Отже, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись частиною четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 липня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання іпотеки припиненою, виключення запису про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара