Справа № 910/6396/21
Провадження № 2/752/5994/22
У Х В А Л А

про передачу справи з одного суду до іншого

24.06.2022 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олеговича, про визнання недійсним окремого положення шлюбного договору, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати недійсним наступний пункт шлюбного договору від 12.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : «3. Усе майно, що потребує державної реєстрації, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім?я воно зареєстровано».

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що ухвалою від 25.11.2020 року Господарського суду м. Києва було відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 . В матеріалах справи наявна копія шлюбного договору від 12.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за умовами п. 3 якого усе майно, що потребує державної реєстрації, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім?я воно зареєстровано.

Позивач зазначає, що за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано наступне нерухоме майно, яке повинно бути у спільній сумісній власності з ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок, загальною площею 413,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,0964 га, кадастровий номер :72:531:0129, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; ј частина земельної ділянки, площею 1,5486 га, кадастровий номер :04:001:5675, що розташована за адресгою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина.

Позивач зазначає, що за рахунок вищевказаних об?єктів нерухомого майна можуть бути задоволені права кредиторів у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 , в тому числі і позивача ОСОБА_1 .

Відтак, зазначений вище оскаржуваний пункт 3 шлюбного договору суперечить, на думку позивача, законодавству України, порушує права та законні інтереси позивача.

Ухвалою судді Господарського суду м. Києва від 12.01.2022 року справу за позовом ОСОБА_1 передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків.

Положеннями ст. 30 ЦПК України визначена виключна підсудність спорів, що стосуються нерухомого майна. Зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно з ч. 4ст. 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1ст. 181 ЦК Українидо нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати Верховного Суду ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

З матеріалів справи вбачається, що спір виник з приводу пункту шлюбного договору, яким охоплено питання майна, що підлягає державній реєстрації, та визначено його правовий статус.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає конкретне нерухоме майно, правовий статус якого визначено у оскаржуваному пункті шлюбного договору, а саме: житловий будинок, загальною площею 413,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0,0964 га, кадастровий номер :72:531:0129, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; ј частина земельної ділянки, площею 1,5486 га, кадастровий номер :04:001:5675, що розташована за адресгою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина.

Відтак, суд надходить до висновку, що даний конкретний спір стосується нерухомого майна та його правового режиму.

Враховуючи, що розгляд справи не розпочато, а згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України порушення правил виключної підсудності є підставою для скасування рішення і передачі справи на новий розгляд, вважаю, що дана позовна заява не підсудна Голосіївському районному суду м. Києва, а тому підлягає передачі для розгляду за підсудністю до Солом?янського районного суду м. Києва, за місцезнаходженням об?єктів нерухомого майна, вартість яких є найвищою.

З урахуванням зазначеного та враховуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, вважаю, що відсутні передбачені законом підстави для розгляду зазначеної справи цим судом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 30, 31, 32, 261 ЦПК України,

у х в а л и в:

матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олеговича, про визнання недійсним окремого положення шлюбного договору передати за підсудністю до Солом?янського районного суду м. Києва (м. Київ, вул. М. Кривоноса, буд. 25).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя