Провадження № 2/752/1759/22
РІШЕННЯ

Іменем України

26.10.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

в грудні 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просили суд стягнути із відповідача на користь позивача ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 22190,75 грн.; стягнути із відповідача на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 375000,00 грн.; стягнути із відповідача на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 375000,00 грн., а також постановити окрему ухвалу на адресу начальника ГУ НПУ у м. Києві щодо притягнення до суворої відповідальності дільничних офіцерів Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за неналежне виконання службових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Позивачі вказують, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, яка є власником квартири АДРЕСА_2 , - протягом тривалого часу позивачам було завдано матеріальну та моральну шкоду. Так, із листопада 2018 року в зазначеній кватирі без будь-якого дозволу та погоджень розпочались ремонтні роботи, які проводились як у будні, так і у вихідні дні, та супроводжувались гучним шумом, що порушувало право позивачів на відпочинок та тишу, правила благоустрою, санітарні норми та принципи добросусідства. Позивачі звертались до компетентних органів щодо протиправної поведінки власника зазначеної квартири, однак, мешканці цієї квартири продовжили свої протиправні дії іще із більшим шумом. Позивачі вказують, що внаслідок ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_3 , їх власна квартира руйнувалась щоденно, відклеювались шпалери, пішли по стінам тріщини, утворювались плями на стелі та стінах. Незважаючи на численні прохання, зауваження, профілактичні та роз`яснювальні бесіди, вручення письмових приписів комунальників та правоохоронців, ремонтні роботи в зазначеній квартирі продовжувались в супроводі гучного шуму, чим було змінено якість і спосіб життя позивачів, та призвело до щоденних моральних страждань, психологічних травм, та вкрай негативно позначилось на стані здоров`я позивачів. Відповідач відверто ігнорувала прохання та вимоги припинити порушення вимог закону та порядку, в зв`язку із проведенням ремонтних робіт в її квартирі. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача позивачам було завдано матеріальну та моральну шкоду з огляду на наявність пошкоджень в їх квартирі та порушення їх звичного способу життя, внаслідок проведення ремонтних робіт в квартирі відповідача, а тому позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В травні 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що із листопада 2018 року відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , та ремонтні роботи в квартирі розпочались лише в кінці лютого 2019 року. Ремонтні роботи в квартирі проводились із дотриманням встановлених правил користування приміщеннями житлових будинків та не потребували окремих дозволів на їх проведення. З позивачами відповідач не була знайома та дізналась про їх скарги лише в березні 2019 року. Відповідач вказує, що позивачами не доведено завдання їм матеріальної та моральної шкоди. Всі долучені до позову додатки є виключно скаргами та заявами позивачів до різних інстанцій, які містять лише припущення позивачів про порушення їх прав. Жоден із мешканців будинку, окрім позивачів, із будь-якими скаргами на відповідача, в зв`язку із проведенням ремонтних робіт, не звертався. За порушення встановлених законом вимог, відповідача не було притягнуто до адміністративної чи іншої відповідальності, оскільки, для цього не було законних підстав. При здійснення ремонту в квартирі, відповідачем не було порушено прав позивачів, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою шкодою, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2022 року, у задоволенні клопотання відповідача про зупинення розгляду справи було відмовлено.

Позивач та представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність , однак згодом до суду не з`явилась. Судом про розгляд справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься письмовий відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позову відмовити.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласникми квартири АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до акту ЖЕД-103 від 18.03.2019 року, було встановлено, що при обстеженні квартири АДРЕСА_2 було виявлено проведення ремонтних робіт в зазначеній квартирі без знесення несучих конструкцій. Проведенням обстеження квартири АДРЕСА_5 в зазначеному будинку встановлено, що у квартирі протягом тривалого часу не проводився косметичний ремонт, а тому встановити час відпадання штукатурки та появи тріщин неможливо. Також є в наявності застарілі плями від залиття. До ЖЕД-103 заяви на складення акту про залиття не надходило.

Відповідно до акту про залиття від 29.03.2019 року, складеного комісією ЖЕД-103, було встановлено, що 18.03.2019 року було проведено обстеження квартири АДРЕСА_4 з приводу залиття. В результаті обстеження було встановлено ряду пошкоджень в кухні та ванній кімнаті. Сліди залиття були застарілими, слідів нового залиття не спостерігалось. Причину старого залиття не встановлено, так як працівників ЖЕД-103 на ліквідацію залиття не викликали. Із зазначеним актом було ознайомлено ОСОБА_2 , та, останній, зі змістом акту згоден не був.

В матеріалах справи містяться ряд звернень та листів позивачів до різних компетентних органів та установ, в т.ч. щодо порушення тиші в поза робочий час, нічний час у вихідні та святкові дні мешканцями квартири АДРЕСА_2 , та притягнення, останніх, до відповідальності.

Зазначені звернення були розглянуті компетентними органами та установами в межах наданих повноважень та надані відповіді, в т.ч. і щодо того, що в ході перевірок фактів порушення громадського порядку виявлено не було, та відомості, які б свідчили про наявність ознак адміністративного чи кримінального правопорушення в діях власника квартири АДРЕСА_3 не встановлено.

Крім того, із наявних у справі доказів вбачається, що в ході перевірок дій окремих дільничних офіцерів поліції, працівників поліції в зв`язку з розглядом заяв (скарг, звернень) позивачів будь-яких порушень виявлено не було.

На підтвердження своїх позовних вимог стороною позивачів було надано суду копію підписаного листа, відповідно до якого жителі будинку АДРЕСА_6 засвідчили своїми підписами те, що вони вкрай обурені діями мешканців квартири АДРЕСА_3 в зазначеному будинку, які грубо порушуючи чинне законодавство України, приблизно із жовтня 2018 року по теперішній час здійснюють гучні ремонтні роботи, в т.ч. у вихідні (неробочі) та святкові дні, та просять припинити свавілля та притягнути до суворого відповідальності.

Однак, суд до уваги зазначений доказ не приймає, оскільки, в ході розгляду справи допитані свідки вказали, що дійсно підписували зазначений лист, однак, з його змістом не ознайомлювались, та зі скаргами на дії мешканців (власників) квартири АДРЕСА_3 в зазначеному будинку у встановленому порядку до компетентних органів не звертались, а відтак суд вважає, що зазначений доказ є не належним та таким, що беззаперечно не підтверджує протиправну поведінку відповідача, яка є власником квартири із листопада 2018 р.

Крім того, на спростування зазначеного документу, який було надано стороною позивача, стороною відповідача було надано заяву, підписану рядом сусідів, - в спростування описаних ОСОБА_2 в підписному листі від травня 2019 року обставин.

Відповідно до листа Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.05.2019 року № 100-100/ОП/Л-311/2-2069, було встановлено, що під час обстеження будинку АДРЕСА_6 та квартири АДРЕСА_3 було встановлено проведення ремонтних робіт без втручання в несучі конструкції, та на сьогоднішній день в зазначеній квартирі ремонтні роботи завершені без втручання у несучі та огороджуючі конструкції будинку.

Відповідно до листа Департаменту превентивної діяльності від 19.07.2019 року № 3521/2015/02-2019, було проведено перевірку скарги ОСОБА_2 щодо систематичного і протизаконного порушення тиші у зв`язку із проведенням ремонтних робіт сусідами в будинку АДРЕСА_6 , та необхідності притягнення винних осіб до кримінальної та адміністративної відповідальності, оскільки, зазначеними діями завдано матеріальної та моральної шкоди. Під час перевірки слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві даних, які б свідчили про наявність ознак кримінального правопорушення встановлено не було. Опитані мешканці квартир зазначеного будинку не підтвердили порушень тиші під час проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_3 у нічний час доби, вихідні та святкові дні, у зв`язку з чим протокол про адміністративне правопорушення за ст. 182 КУпАП не складався. Відомості, викладені в скарзі не підтвердились, та заявнику було роз`яснено його право на оскарження прийнятого рішення в разі незгоди із ним.

Доказів на підтвердження звернення позивачів до компетентних органів із заявою про оскарження неправомірних відмов посадових осіб, в т.ч. правоохоронних органів, матеріали справи не містять, як і не мітять доказів визнання дій та/або бездіяльності посадових осіб неправомірними та такими, що порушують права позивачів.

Відповідно до акту обстеження ЖЕД-103 від 08.09.2019 року, було проведено обстеження квартири АДРЕСА_4 на предмет її технічного стану. В результаті обстеження встановлено ряд наявних в квартирі пошкоджень, про що і було складено цей акт. Час виникнення пошкоджень та причини їх виникнення, комісією в акті не зазначено.

Відповідно до листа Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.10.2019 року № 10/02-860, було обстежено будинок АДРЕСА_6 та квартири АДРЕСА_3 , та встановлено що в зазначеній кватири власниками проводяться ремонтні роботи без втручання в несучі конструкції. При обстеженні квартири АДРЕСА_5 в зазначеному будинку було встановлено, що ймовірно у квартирі протягом тривалого часу не проводився косметичний ремонт, а тому визначити причину та час відшарування штукатурки і появи тріщин неможливо. На вигляд в наявності застарілі плями від залиття. Звернення до ЖЕД-103 з приводу залиття та складання акту надійшло тільки після обстеження. На сьогодні у кватирі АДРЕСА_2 ремонтні роботи завершені без втручання у несучі та огороджуючи конструкції будинку.

Відповідно до характеристики Голосіївського УП ГУНП України у м. Києві від 17.06.2021 року, яка була видана ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_7 , було встановлено, що, остання, по місцю мешкання характеризується посередньо, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок та спокій громадян не порушує, сварок та конфліктів за місцем мешкання не вчиняє. Зі скаргами ніхто із сусідів не звертався, окрім, квартири АДРЕСА_5 в зазначеному будинку, в якій проживає ОСОБА_6 , який впродовж 2018-2021 р.р. неодноразового звертався до Голосіївського УП ГУНП України у м. Києві із заявами, скаргами та повідомленнями щодо порушення тиші у нічний час. Однак, під час проведення неодноразових перевірок інформація викладена у зверненнях ОСОБА_2 не знайшла свого підтвердження.

На підтвердження завданої матеріальної шкоди, на замовлення позивача ОСОБА_2 було проведено відповідну оцінку, за результатами якої ТОВ «Експерт ІН» було складено висновок, відповідно до якого розмір матеріальних збитків, нанесених внаслідок залиття приміщення АДРЕСА_4 , становить 13356,00 грн.

Однак, варто вказати, що в ході розгляду справи стороною позивачів не було надано суду беззаперечних доказів, які б вказували на причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача, в т.ч. проведення ремонтних робіт, та пошкодженнями, в т.ч., внаслідок залиття, які наявні в квартирі позивачів.

З метою підтвердження зазначених обставин будь-яких клопотань стороною позивача в цій частині заявлено не було.

В обґрунтування позову зазначено, що саме внаслідок винних дій відповідача, як власника квартири, в якій проводились ремонтні роботи із порушенням встановленого порядку, квартира позивачів зазнала пошкоджень та позивачам було завдано матеріальну та моральну шкоду, а відтак відповідач має відшкодувати ці збитки.

Заперечуючи проти позовних вимог, стороною відповідача було зазначено про те, що позивачами не було надано достатніх доказів завдання збитків саме з вини відповідача, а також не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями відповідача, а відтак відсутні законні підстави для задоволення позову.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно положень ст. 151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить.

Частиною 3 статі 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Правовідносини між сторонами є деліктними, оскільки виникли у зв`язку із спричиненням шкоди, а тому регулюються Главою 82 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме: якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14.

В ході розгляду справи було встановлено, що відповідачем дійсно проводились ремонті роботи в квартирі, яка належить їй на праві власності, однак, наявні у справі докази вказують, що ці роботи проводились без втручання в несучі конструкції та порушення встановленого порядку.

При обстеженні квартири АДРЕСА_5 , яка належить позивачам, було встановлено, що ймовірно у квартирі протягом тривалого часу не проводився косметичний ремонт, а тому визначити причину та час наявних пошкоджень, в т.ч. відшарування штукатурки і появи тріщин неможливо.

Стороною позивачів в ході розгляд справи не було надано суду переконливих доказів того ремонтні роботи в квартирі відповідача призвели до виникнення пошкоджень в квартирі позивачів, і що дії відповідача перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із завданими позивачам матеріальними збитками.

Наявні у справі акти обстеження не містять висновків про винні дії/бездіяльність відповідача, які призвели до виникнення пошкоджень в квартирі позивачів, більше того в цих актах наявна вказівка на те, що сліди, в т.ч., залиття були застарілими, слідів нового залиття не спостерігалось. Причину старого залиття встановлено не було, так як працівників ЖЕД-103 на ліквідацію залиття не викликали.

Надаючи оцінку доказам, у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що сукупність наявних в матеріалах справи доказів та встановлені судом обставинами не свідчать про наявність вини відповідача у виникненні та наявності пошкоджень в квартирі позивачів.

Слід вказати, що після ознайомлення позивачів із запереченнями на позов, останні, з клопотаннями, зокрема, в частині призначення у справі судово-будівельної експертизи з метою визначення причинно-наслідкового зв`язку та причин виникнення пошкоджень, - до суду не звертались.

Суд вважає, що позивачі правом на заявлення клопотання про призначення експертизи з метою визначення внаслідок чого відбулись пошкодження їх квартири не скористались, посилаючись лише на презумпцію вини заподіювача шкоди та стверджуючи, що саме з вини відповідача їм завдана матеріальна шкода, що об`єктивно наявними у справі доказами не підтверджується.

Інші наведені позивачами доводи в обґрунтування позовних вимог, наведених висновків суду не спростовують.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами вину відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачам пошкодженням їх квартири, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

В частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивачі повиненні надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їм моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачі вказували, що внаслідок тривалого проведення відповідачем ремонтних робіт у квартирі, які супроводжувалисья гучним шумом, позивачі зазнали моральних страждань та їх звичний спосіб життя змінився.

Однак, із наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що в ході проведення перевірок компетентними органами численних скарг позивачів щодо неправомірних дій відповідача та порушення режиму тиші у вихідні та святкові дні, будь-яких порушень з боку відповідача встановлено не було, ознак вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень виявлено не було.

Доказів на підтвердження притягнення відповідача у встановленому законом порядку за вчинення адміністративних та/або кримінальних правопорушень, матеріали справи не містять, та стороною позивачів суду надано не було.

Варто вказати на те, що, окрім позивачів, зі скаргами на дії відповідача в зв`язку із проведенням ремонтних робіт інші сусіди (мешканці будинку) до компетентних органів не звертались, та доказів зворотному матеріали справи не містять.

Суд вважає, що в ході розгляду справи позивачами не доведено достатніми доказами умови та підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме: протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не було виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші наведені позивачами доводи в обгрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не спростовують наведених висновків суду.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження обґрунтування позовних вимог в частині відшкодування на користь позивачів моральної шкоди, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та завданою позивачам моральною шкодою, а відтак суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід також відмовити.

Крім того, суд вважає, що за наявних у справі доказів підстави для постановлення судом окремої ухвали відсутні, а відтак в задоволенні цієї вимоги позивачів слід також відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачами по фактично понесеним.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 76-82, 89, 102, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 319, 321, 386, 1166, 1167 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.П. Чередніченко