РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2022 року

м. Рівне

Справа № 564/1931/19

Провадження № 22-ц/4815/417/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С. О.,

суддів:Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року, ухваленого в складі судді Олійника П.В., дата складання повного тексту рішення 11 жовтня 2021 року, у справі № 564/1931/19,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про зняття арешту.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 відповідно до договору №298 про відступлення прав вимог від 05.09.2018 року є правонаступником ПАТ Брокбізнесбанк за договором №163KL-08 та за договором №163KL-08/І укладений між ОСОБА_4 від 02.04.2008 року. Предметом іпотеки згідно умов договору є житловий будинок розташований у АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування цього будинку. Вважає наявний арешт на предмет іпотеки, накладений ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 03.06.2015 року в порядку забезпечення позову, позбавляє його пріорітетного права на задоволення своїх позовних вимог за рахунок заставного майна та унеможливлює реалізувати його таке право.

На час звернення до суду вказані заходи забезпечення не скасовані. Просив суд зняти арешт з житлового будинку АДРЕСА_1 , накладений на підставі ухвали Костопільського районного суду Рівненської області у справі №564/1267/15-ц від 03.06.2015 року.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про зняття арешту- відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд залишив поза увагою, що через застосовані заходи забезпечення позову позивач позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому законодавством як іпотекодержателю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Встановлено, що 02.04.2008 року між відповідачем ОСОБА_4 та ПАТ Брокбізнесбанк укладено кредитний договір №163KL-08 на суму 39 600 доларів США, в забезпечення вказаного договору укладено іпотечний договір №163KL-08/І. Предметом іпотеки згідно договору є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до договору №298 від 05.09.2018 року про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги правонаступником ПАТ Брокбізнесбанк є ОСОБА_1 (позивач по справі).

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 03.06.2015 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, задоволено. Зокрема, накладено арешт на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 у справі №564/1267/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 24.11.2016 року позов про поділ майна подружжя задоволено частково. На виконання судового рішення 26.12.2016 року Костопільським районним судом видано виконавчий лист №564/1267/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 компенсацію в сумі 979873,00 грн. на користь ОСОБА_5 (ВП №53234187). Рішення не виконане.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, вказував про порушення його прав як іпотекодержателя накладенням судом арешту на спірне майно в порядку забезпечення позову у справі про поділ майна подружжя.

Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України в редакції, чинній на час постановлення судом ухвали від 03.06.2015 року позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

У справі, у якій вжито заходи забезпечення позову, предметом позову були вимоги про поділ майна подружжя.

Разом з цим, спірне нерухоме майно є предметом іпотеки. Накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), підстави відступити від зазначеного висновку суд не встановив.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК України). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч. 4 ст. 154 ЦПК України). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Чинним законодавством передбачений вичерпний перелік способів зняття арешту, накладеного на підставі судового рішення про вжиття заходів забезпечення позову, а саме: скасування судом заходів забезпечення позову з власної ініціативи або за клопотанням учасника справи; скасування ухвали суду про забезпечення позову в порядку оскарження до суду вищої інстанції.

Незважаючи на наявність у ОСОБА_1 пріоритетного права на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, позивач не скористався своїм правом на оскарження ухвали Костопільського районного суду від 03 червня 2015 року, на підставі якої накладено арешт на спірне майно, та яке є судовим актом, яким вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі.

Крім того, позивач у цій справі не обґрунтував неправомірності накладання арешту чи того, що потреба у такому заході відпала, а зазначав лише про порушення свого переважного права як іпотекодержателя на арештоване майно, апеляційний суд зауважує, що накладання арешту на спірне майно не позбавляє його права в подальшому звернути стягнення на спірне майно з урахуванням правил пріоритетності, визначених статтею 3 Закону України «Про іпотеку».

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2021 року року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 липня 2022 року.

Головуючий :

Судді :