Справа № 357/6243/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" липня 2022 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. оглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В:

14.07.2022 представник скаржника, адвокат Чорний Олександр Васильович звернувся до суду з вказаною скаргою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку (зареєстрована судом 26.07.2022), в якій просив визнати протиправною бездіяльність Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту, накладеного згідно постанови державного виконавця від 21.06.2007 в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчих листів №2-10488 від 27.12.2005 та №2-6969 від 28.10.2005 накладений на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати Білоцерківський МВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений згідно постанови державного виконавця від 21.06.2007 в рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчих листів №2-10488 від 27.12.2005 та №2-6969 від 28.10.2005 накладений на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Суд, оглянувши матеріали скарги, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, виконання судового рішення є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду

Судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах це особлива форма правосуддя, діяльність суду пов`язана із реалізацією судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі «контрольного санкціонування» вчинення деяких процесуальних дій у виконавчому провадженні при розгляді цивільних справ, безпосереднього розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців, як важливої гарантії захисту права особи у судовому цивільному процесі та розгляді різних позовів, які стосується заходів примусового виконання рішень.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у Розділі VІI Судовий контроль за виконанням судових рішень ЦПК України, який передбачає, що скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Заявник ОСОБА_1 звернувся зі скаргою за правилами ст. 447 ЦПК України та оскаржує бездіяльність Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зняття арешту з нерухомого майна, який накладений 21.06.2007 на підставі постанови державного виконавця Федоренко Ю.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження (реєстраційний номер обтяження 5281091), відкритого на підставі виконавчих листів №2-10488 від 27.12.2005 та №2-6969 від 28.10.2005 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь КП БМР 2Білоцерківтепломережа» та КП БМР «Білоцерківводоканал», на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності.

В п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 ««Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника. На підставі статті 8 Закону про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Зі змісту поданої скарги та доданих до неї документів вбачається, що скаржник ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження, не є боржником у виконавчих провадженнях, які перебували на виконанні у Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та у межах яких було накладено арешт від 21.06.2007 на нерухоме майно ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, підставою подачі даної скарги скаржник визначив наявність арешту, накладеного на невизначене майно спадкодавця, що перешкоджає йому в оформленні його спадкових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні та за таких умов, позов буде спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаний з оформленням права власності на спадкове майно та фактично є різновидом негаторного позову.

У правових висновках, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 № 904/51/19, у постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №607/3894/17, від 23.12.2020 у справі № 554/7908/17-ц, від 24.05.2021 у справі № 712/12136/18, від 24.06.2021 у справі № 127/11276/20, від 08.09.2021 у справі № 369/3757/20, від 01.12.2021 у справі № 201/6486/20 та від 19.01.2022 у справі № 577/4541/20, зазначено, якщо позивач є боржником у виконавчому провадженні, то він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом передбачений ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи боржника у виконавчому провадженні, внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно в межах виконавчого провадження, шляхом оскарження боржником рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Також, згідно правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №340/25/19 спір спадкоємця боржника щодо зняття арешту з нерухомого майна, накладеного у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа, виданого судом цивільної юрисдикції, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи власника (володільця) майна, в даному випадку спадкоємця боржника, внаслідок наявності обтяжень, накладених державним виконавцем на його майно - звернення до суду з позовом, про зняття з нього арешту в порядку цивільного судочинства.

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 не є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на майно спадкодавця, суд приходить до висновку, що він не може оскаржувати бездіяльність Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме те, що він може пред`являти позов про зняття арешту з майна.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання (п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6).

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки нормами ЦПК України не передбачено відмову у відкритті провадження у справі за скаргою на дії державного виконавця, тому в даному випадку підлягають застосуванню за аналогією положення ЦПК України щодо відмови у відкритті провадження у справі (ст.186 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Керуючись ст. 186, 353, 447 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадженні у справі за скаргою ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на бездіяльність Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (Київська область, м. Біла Церква, б-р Олександрійський, 94).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 29.07.2022.

СуддяО. В. Бондаренко