ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2715/21

Провадження № 22-ц/4820/1613/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Магера О.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 683/2715/21 за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 серпня 2022 року (суддя Завадська О.П., повне судове рішення складено 13 серпня 2022 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі - Банк) вказувало, що 25.06.2008 між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір №3652008/5са (далі - Договір), згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 25000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,8 % річних.

Позивач вказував, що у зв`язку з невиконанням позичальником кредитних зобов`язань рішенням Старокостянтинівського районного суду від 11.12.2012, що набрало законної сили 17.01.2013 з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 солідарно стягнуто 26790,09 дол. США, а також 109224,59 грн пені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку 13550 грн штрафу за невиконання договору іпотеки щодо страхування предмета іпотеки та вирішено питання судових витрат.

Банк зазначав, що ОСОБА_1 має невиконанні зобов`язання за кредитним договором №3652008/5са від 25.06.2008 по кредиту та відсотках перед Банком, тому Банком нараховано 2413,30 дол. США, що в еквіваленті становить 67003,10 грн заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.05.2018 по 11.05.2021 (включно). Оскільки зобов`язання ОСОБА_1 вчасно не виконані, а виконувались протягом довгого періоду часу та станом на момент подачі позову не виконане рішення суду від 11.12.2012, тому позивач зазначає, що вправі за прострочення боржником виконання грошового зобов`язання застосовувати відповідальність згідно ст. 625 ЦК України.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 серпня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 3% річних за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України за кредитним договором № 3652008/5са від 25 червня 2008 року за період з 21 вересня 2018 року по 11 травня 2021 року в розмірі 2120 доларів США. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, так як вважає оскаржуване рішенням таким, що ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що основною підставою невизнання ним позовних вимог є те, що позивач вже звертався до суду по даному кредитному договору з вимогами стягнути з апелянта достроково суму позики, відсотки та забезпечувальні кошти у розмірі 26790 доларів США і судом позов задоволено. На його думку, Банк у грудні 2012 року отримав право на стягнення коштів у виконавчому провадженні за виконавчим листом від 22 березня 2013 року і дострокове стягнення з нього коштів, тому не може тепер поновлювати виконавче провадження, так як 24 червня 2015 року Банку повернуто виконавчий лист. Пізніше судовими рішеннями було встановлено, що Банком виконавчий лист загублено, а строки пред`явлення його до виконання пропущено з власної вини.

Судом першої інстанції помилково не застосовано п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, яка встановлює строк позовної давності у 1 рік для стягнення неустойки та пені та за оскаржуваним рішенням у відповідача виникло зобов`язання на сплату не на 13,8% річних по договору, а по 16,8% річних, що суперечить умовам кредитного договору.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначив, що відповідач не виконав вчасно рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому Банком відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 12.05.2018 по 11.05.2021. Звертає увагу, що вимоги заявлені Банком в межах трирічного строку, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 17 січня 2013 року по справі №2/2215/27/2012 за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ АБ «Укргазбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу Сарело Т.П. про визнання договору кредиту недійсним, застосування реституції та виключення запису з реєстру іпотек та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання недійсним договору поруки позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за договором кредиту №3652008/5са від 25 червня 2008 року, яка виникла станом на 20 листопада 2012 року в сумі 26790,09 доларів США, що станом на 11 грудня 2012 року еквівалентно по курсу НБУ 214133 грн 18 коп., з яких заборгованість по кредиту прострочена 17916,81 доларів США, заборгованість по кредиту строкова 2916,49 доларів США, заборгованість по процентам прострочена 5956,79 доларів США, а також 109224 грн 59 коп. пені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 13550 грн штрафу за невиконання умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки.

В задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Визнано недійсним договір поруки № 3652008/5са, укладений 25 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 .

Вирішено питання судових витрат.

Зазначеним рішенням встановлено, що 25 червня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3652008/5са, на підставі якого Банк надав останньому кредит на споживчі цілі в сумі 25000 доларів США під 13,8 % річних на строк до 24 червня 2013 року.

В той же день між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, за умовами якого виконання обов`язку ОСОБА_1 за кредитним договором №3652008/5са від 25 червня 2008 року було забезпечено іпотекою належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Крім того виконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором кредиту №3652008/5са від 25 червня 2008 року було забезпечено порукою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Згідно договорів поруки від 25 червня 2008 року, укладених між Банком та окремо з кожним із поручителів, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли на себе обов`язки поручителя за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що витікають із договору кредиту №3652008/5са від 25 червня 2008 року і, як його поручителі, зобов`язались нести з боржником солідарну відповідальність перед кредитором у повному обсязі, що й ОСОБА_1 за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафу, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що не підлягає доказуванню встановлений судовим рішенням від 11.12.2012 у справі №2/2215/27/2012 розмір не сплаченої ОСОБА_1 кредитної заборгованості в сумі 26790,09 дол. США та відповідачем не спростовано наявність і розмір такої заборгованості на дату постановлення оскаржуваного рішення. І враховуючи положення ст. 625 ЦПК України наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 в межах строку позовної давності за період з 21 вересня 2018 року по 11 травня 2021 року 2120 доларів США - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Так, положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»).

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom»).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

У своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що заборгованість за кредитним договором №3652008/5са від 25.06.2008 в сумі 26790,09 доларів США позичальником станом на час постановлення оскаржуваного судового рішення сплачена не була, тому суд першої інстанції, врахувавши заяву ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності (а.с.49), прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 21 вересня 2018 року по 11 травня 2021 року у межах трирічного строку позовної давності та в межах заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, а тому аргументи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

Також, судова колегія вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, адже спеціальна позовна давність до спірних правовідносин не може бути застосована.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що Банк не скористався можливістю стягнення з нього коштів на підставі виконавчого листа, виданого у березні 2013 року, який 24.06.2015 повернуто, тому відсутні належні підстави для поновлення виконавчого провадження, є безпідставними, оскільки питання про поновлення виконавчого провадження не було предметом розгляду суду першої інстанції, а тому не може бути предметом апеляційного перегляду.

Твердження апелянта про те, що за оскаржуваним рішенням суду у відповідача виникло зобов`язання про сплату не 13,8% річних по кредитному договору, а фактично 16,8% річних є голослівним, адже оскаржуваним рішенням стягнуто із ОСОБА_1 на користь Банку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай