Справа № 136/1944/19
Провадження № 22-ц/801/1158/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Балтак Д. О.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 рокуСправа № 136/1944/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

за участю секретаря Луцишина О. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області, Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Професійної спілки працівників бібліотек, про визнання незаконними та скасування наказів про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області та апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Ситцевим Валерієм Васильовичем, на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 28 квітня 2022 року в м. Іллінці суддею цього суду Балтаком Д. О., дата складення повного тексту 06 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі - КЗ «Липовецька публічна бібліотека»), Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Професійної спілки працівників бібліотек, про визнання незаконними та скасування наказів про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи його тим, що з 01 липня 1977 року позивач працювала на різних посадах у Липовецькій центральній районній бібліотеці(далі - Липовецька ЦРБ), яку згодом реорганізовано у КЗ «Липовецька публічна бібліотека».

22 серпня 2016 року вона звільнена з посади бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування Липовецької ЦРБ згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників. Однак, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року її поновлено на даній посаді та на її користь стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом № 24-ОС від 30 вересня 2019 року позивача звільнено з посади бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування Липовецької центральної районної бібліотеки згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників.

На думку позивача, звільнення незаконне, оскільки фактично підставою для його звільнення стала не зміна в організації виробництва і праці, а її особистий конфлікт з керівництвом.

Крім того, на думку позивача, відповідачем порушено процедуру звільнення, оскільки вона має переважне право на залишення на роботі, через те, що є працівником із тривалим безперервним стажем роботи та в процесі процедури звільнення роботодавець не вжив заходів щодо порівняння наявності у позивача, посада якої скорочувалась, більш високої чи більш низької кваліфікації та продуктивності праці із іншими працівниками.

Також позивач вказує, що їй не було запропоновано інші посади.

Пославшись на викладене, відповідно до остаточних позовних вимог, позивач просила: визнати незаконними та скасувати наказ начальника відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області від 29 липня 2019 року № 39-ОД, накази директора Липовецької ЦРБ від 29 липня 2019 року № 14-ОД про скорочення штату та від 30 вересня 2019 року № 24-ОС про звільнення позивача; звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря першої категорії читального залу відділу обслуговування Липовецької ЦРБ; стягнути із відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 59 082,40 грн.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ директора Липовецької центральної районної бібліотеки від 30 вересня 2019 року № 24-ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування Липовецької центральної районної бібліотеки у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування КЗ «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області із 01 жовтня 2019 року. Стягнуто із КЗ «Липовецька публічна бібліотека» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 54 102,50 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування КЗ «Липовецька публічна бібліотека» із 30 вересня 2019 року та стягненні із КЗ «Липовецька публічна бібліотека» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць у розмірі 4 544,80 грн з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням КЗ «Липовецька публічна бібліотека», посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Позивач також подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції змінити доповнивши його мотивувальну частину посиланнями на факт переслідування позивача протягом 2014-2019 років з політичних та інших переконань, а також неотримання КЗ «Липовецька публічна бібліотека» згоди профспілкової організації на звільнення ОСОБА_1 , а також вилучити з мотивувальної частини рішення посилання на те, що «дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці, а саме мало місце скорочення штату та чисельності працівників».

Від Липовецької міської ради Вінницької області надійшов відзив на апеляційну скаргу КЗ «Липовецька публічна бібліотека», у якому міська рада просить скаргу задовольнити, а рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повному обсязі, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити, а апеляційну скаргу КЗ «Липовецька публічна бібліотека слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом директора від 30 червня 1977 року № 31 ОСОБА_1 призначена на посаду бібліотекаря Липовецької ЦРБ та працювала там на різних посадах до 30 вересня 2019 року, що підтверджується трудовою книжкою Серіі НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 162-164).

Наказом директора бібліотеки № 20-ОС від 22 серпня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників (т. 1 а. с. 163).

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року у справі № 136/1399/16-ц відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Липовецької ЦРБ, відділу культури і туризму Липовецької РДА Вінницької області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року скасоване, позов ОСОБА_1 задоволений частково, визнано незаконним та скасований наказ директора Липовецької ЦРБ від 22 серпня2016 року № 20-ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування Липовецької ЦРБ у зв`язку із скороченням чисельності працівників по пункту 1 частини1 статті 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на посаді бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування Липовецької ЦРБ із 22 серпня 2016 року; стягнуто із Липовецької ЦРБ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 15 325,80 грн з утриманням при виплаті цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів та 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди (т. 2, а. с. 24-34).

Наказом директора Липовецької ЦРБ № 11-ОС «Про внесення змін до штатного розпису та поновлення на роботі працівників» від 13 червня 2019 року на виконання постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 136/1399/16-ц із 01 липня 2019 року введено в штатний розпис бібліотеки посаду бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування із призначенням на дану посаду ОСОБА_1 .

Наказом начальника відділу культури та туризму Липовецької РДА № 39-ОД «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників» від 29 липня 2019 року директору Липовецької ЦРБ визначено вивести із штатного розпису зокрема посаду бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування та попередити працівників про наступне вивільнення відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку із неможливістю додаткового фінансування за рахунок районного бюджету за КТКВК 1014030 «забезпечення діяльності бібліотек» (т. 3, а. с. 17).

29 липня 2019 року директором Липовецької ЦРБ, на підставі вищевказаного наказу, видано наказ № 14-ОД «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату і чисельності працівників», яким визначено скоротити чисельність і штат працівників Липовецької ЦРБ на три штатні посади, зокрема бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування; у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників внести відповідні зміни до штатного розпису, затвердивши його у новій редакції; попередити ОСОБА_1 , яка обіймає посаду бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування, про її наступне звільнення з роботи згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із тим, що у Липовецькій ЦРБ відсутні вакантні посади; звільнення працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України провести до вимог діючого законодавства. Зі змістом цього наказу позивач ознайомилась 30 липня 2019 року (т. 3, а. с. 17 ).

З відповіді голови райкому профспілки працівників культури В. Терлецької директору Липовецької ЦРБ Юкало М.М. (без номеру та дати) вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є членами профспілкового комітету бібліотечних працівників, у зв`язку із чим надати копію протоколу профспілки бібліотечних працівників про згоду на звільнення не є можливим (т. 1, а. с. 36).

01 серпня 2019 року на установчих зборах засновників первинної профспілкової організації створено первинну профспілкову організацію «Професійна спілка працівників бібліотек», затверджено її статут, керівником (головою) даної профспілки обрано ОСОБА_3 ; обрано до складу ради даної профспілки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 . Вказане підтверджується протоколом установчих зборів Професійної спілки працівників бібліотек від 01 серпня 2019 року № 1 (т. 2, а. с. 80-82).

12 вересня 2019 року здійснено державну реєстрацію створення юридичної особи - Професійної спілки працівників бібліотек, що підтверджено повідомленням Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 890/03.2-30-19 від 16 вересня 2019 року та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16 вересня 2019 року (т. 2, а. с. 78, 79).

За твердженням позивача про створення профспілки директору Липовецької ЦРБ було направлено лист вих. № 1 від 17 вересня 2019 року. Однак, доказів отримання цього листа матеріали справи не містять (т. 1 а. с. 35).

17 вересня 2019 року за вих. № 2 про факт створення, склад та наявного обраного керівника даної первинної профспілкової організації повідомлено Липовецьку РДА Вінницької області, про що є відповідна відмітка на повідомленні (т. 1 а. с. 34).

Повідомленням директора Липовецької ЦРБ № 38 від 12 вересня 2019 року позивач попереджена, що її посада підлягає скороченню та з метою подальшого працевлаштування їй запропоновано вакантну посаду діловода Липовецької ЦРБ. Із даним повідомленням позивач ознайомилась 12 вересня 2019 року та погодилась на переведення на запропоновану посаду (т. 2 а. с. 44).

24 вересня 2019 року ОСОБА_1 повторно запропоновано переведення на посаду діловода Липовецької ЦРБ (неповного робочого дня) або відмову від даної посади. Зі змістом зазначеного документу позивач ознайомилась того ж дня та повторно погодилась на зайняття запропонованої посади.

Наказом директора Липовецької ЦРБ № 24-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » від 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади бібліотекаря І категорії читального залу відділу обслуговування у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України (т. 2, а. с. 48).

Відповідно до супровідного листа директора Липовецької ЦРБ № 27/01-15 від 17 листопада 2020 року в період із 01 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року в штаті Липовецької ЦРБ бути наявні вакантні технічні посади діловода та сторожа. Посади за кваліфікаційним рівнем ОСОБА_1 бути відсутні (т. 2, а. с. 43).

Рішенням 3 сесії 8 скликання Вінницької районної ради Вінницької області № 74 «Про безоплатну передачу з спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницького району об`єктів нерухомого майна та комунальних установ в комунальну власність Липовецькій територіальній громаді» від 31 грудня 2020 року до сфери управління останньої з правом володіння передано Липовецьку центральну району бібліотеку, адреса місця знаходження: м. Липовець, вул. В. Липківського, 12 (т. 2, а. с. 89).

Рішенням 5 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області № 87 «Про прийняття зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницького району об`єктів нерухомого майна та комунальних установ в комунальну власність Липовецької територіальної громади» від 14 січня 2021 року до її сфери управління прийнято Липовецьку центральну району бібліотеку (т. 2, а. с. 102-103).

Рішенням 6 сесії 8 скликання Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області № 127 «Про перейменування Липовецької центральної районної бібліотеки та затвердження Статуту у новій редакції» від 22 січня 2021 року Липовецьку центральну районну бібліотеку перейменовано на КЗ «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області та затверджено Статут даного комунального закладу у новій редакції (т. 2, а. с. 93).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано беззаперечних доказів того, що роботодавцем була дотримана законодавчо визначена процедура вивільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату працівників та неможливістю подальшого працевлаштування згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, а також не було надано будь-яких інших доказів неможливості подальшого працевлаштування позивача, а надаючи перевагу на залишенні на роботі ОСОБА_3 , відповідач не довів, що вона виконувала більший обсяг роботи, порівняно зі ОСОБА_1 , отримувала відзнаки або преміювання за високі показники у роботі, а тому наявні підстави для скасування наказу про звільнення і поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.

Апеляційний суд в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частин другої, третьої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Змістом статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми у першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці), яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоров`я. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Тобто, якщо з моменту повідомлення працівників про скорочення та до моменту фактичного звільнення працівника на підприємстві з`явилися будь-які нові вакансії, на роботодавця покладено обов`язок повідомити про це працівника, який підлягає скороченню.

Частиною 2 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

Судом першої інстанції встановлено, що у Липовецький центральній районній бібліотеці відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме мало місце скорочення штату та чисельності працівників.

Разом з тим, суд першої інстанції встановив, що посада діловода Липовецької ЦРБ, крім ОСОБА_1 , також пропонувалась іншій особі - ОСОБА_3 , та яку наказом № 26-ОС «Про переведення» від 30 вересня 2019 року переведено з посади бібліотекаря І категорії на посаду діловода з 01 жовтня 2019 року. Зі змісту даного наказу вбачається, що підставою для його видання є повідомлення ОСОБА_6 від 24 вересня 2019 року № 49 та заява ОСОБА_3 від 30 вересня 2019 року.

Таким чином, відповідач під час процедури вивільнення позивача допустив направлення роботодавцем пропозицій про можливість переведення на одну наявну вакантну посаду діловода Липовецької центральної районної бібліотеки одночасно декільком працівникам; неповідомлення позивача про наявність усіх вакантних посад, які існували в Липовецькій центральній районній бібліотеці станом 30 вересня 2019 року; непрацевлаштування вивільнюваного працівника за умови наявності пропозиції останнього про можливість переведення на вакантну посаду діловода Липовецької центральної районної бібліотеки та отримання згоди позивача на зазначене переведення та непроведення перевірки наявності у працівника переважного права на залишення на роботі.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, а відтак і про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, правильність розрахунків якого сторони не оспорюють, а тому в силу вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині розміру визначеної судом суми середнього заробітку не переглядається.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у матеріалах справи наявні докази своєчасного повідомлення директора бібліотеки про створення Професійної спілки працівників бібліотек, оскільки з матеріалів справи видно, що рішення про скорочення чисельності штату бібліотеки прийнято ще 29 липня 2019 року та тоді ж повідомлено позивача про наступне вивільнення. Професійну спілку працівників бібліотек зареєстровано 12 вересня 2019 року, а лист про її створення за твердженням позивача направлено керівництву бібліотеки 17 вересня 2019 року, докази отримання якого останнім відсутні, тобто після прийняття рішення про скорочення та повідомлення позивача про нього, а отже на час прийняття такого рішення погодження із вказаною профспілкою було неможливе та не вимагалось від відповідача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції без будь-якого мотивування відмовлено у задоволенні її клопотання про виклик та допит свідків є надуманими та спростовуються матеріалами справи, зокрема текстом ухвали від 02 листопада 2020 року зі змісту якої вбачається мотивована та зрозуміла відмова суду у задоволенні вказаного клопотання позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що її звільнення відбулось через конфлікт із керівництвом апеляційний суд відхиляє виходячи з наступного.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно з правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18) суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Отже, суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний, зокрема перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, роблячи будь-які висновки щодо доцільності та підстав здійснення скорочення штату працівників, суд вийде за межі своїх повноважень, що є порушенням норм процесуального законодавства.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 08 липня 2022 року у справі №359/8303/20.

Зазначені ж мотиви апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях позивача та її незгоді із прийнятими рішеннями.

Доводи апеляційної скарги КЗ «Липовецька публічна бібліотека» про неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи апеляційний суд відхиляє, зважаючи на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 42, статтею 48, частинами 1, 3 статті 58, частинами 1, 4 статті 62, частиною 7 статті 128 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може бути участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Судова повістка юридичним особам та фізичним особам - підприємцям надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В апеляційній скарзі КЗ «Липовецька публічна бібліотека» посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність представника відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про належне його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи на 28 квітня 2022 року.

Однак, вказане спростовується матеріалами справи.

У судовому засіданні 24 березня 2022 року оголошено перерву до 26 квітня 2022 року (т. 3 а. с. 20-21).

Повістку про вказану дату та час розгляду справи направлено на адресу КЗ «Липовецька публічна бібліотека»: вул. В. Липківського, 12, м. Липовець, та вручено 29 березня 2022 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т. 3 а. с. 25).

Будь яких заяв про відкладення розгляду справи та неможливість з`явитись у судове засідання від КЗ «Липовецька публічна бібліотека» не надходило.

З протоколу судового засідання від 26 квітня 2022 року та звукозапису судового засідання вбачається, що розгляд справи відбувався саме 26 квітня 2022 року та цього ж дня суд вийшов до нарадчої кімнати для прийняття відповідного рішення по суті спору (т. 3 а. с.57-64).

З нарадчої кімнати для проголошення вступної та резолютивної частини рішення суд вийшов 28 квітня 2022 року (т. 3 а. с. 64-66).

Таким чином, відповідач був повідомлений про дату та час розгляду справи у передбачений процесуальним законом спосіб та строк та самостійно прийняв рішення не направляти у судове засідання для участі у ньому свого представника.

Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ним не було порушено вимоги законодавства про повідомлення позивача про майбутнє вивільнення, оскільки суд першої інстанції вірно встановивши, що 29 липня 2019 року директором Липовецької ЦРБ видано наказ № 14-ОД «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату і чисельності працівників», яким визначено скоротити чисельність і штат працівників та попереджено ОСОБА_1 про її наступне звільнення з роботи та те, що зі змістом цього наказу позивач ознайомилась 30 липня 2019 року (т. 3, а. с. 17 ), далі у мотивувальній частині робить помилковий висновок про «недотримання роботодавцем вимог щодо попередження працівника про подальше звільнення у передбачений законом строк. З моменту попередження позивача про наступне вивільнення (12 вересня 2019 р.) до дати її звільнення (30 вересня 2019 р.) пройшло менш як два календарні місці».

Зазначений висновок як підстава для поновлення на роботі є помилковим, однак він не впливає на наявність підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі та правильність вирішення спору по суті судом першої інстанції.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, сторонами фактично не оскаржується, а тому в силу приписів ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, однак дійшов хибного висновку про «недотримання роботодавцем вимог щодо попередження працівника про подальше звільнення у передбачений законом строк. З моменту попередження позивача про наступне вивільнення (12 вересня 2019 р.) до дати її звільнення (30 вересня 2019 р.) пройшло менш як два календарні місці», а відтак оскаржуване рішення необхідно змінити виключивши з його мотивувальної частини як підставу для поновлення на роботі позивача посилання суду на недотримання роботодавцем вимог щодо попередження ОСОБА_1 про подальше звільнення у передбачений законом строк.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Ситцевим Валерієм Васильовичем, відхилити.

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Липовецька публічна бібліотека» Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області задовольнити частково, рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2022 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини як підставу для поновлення на роботі позивача посилання суду на недотримання роботодавцем вимог щодо попередження її про подальше звільнення у передбачений законом строк.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. С. Панасюк

Т. Б. Сало