ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/955/22 Справа № 189/1980/18 Суддя у 1-й інстанції - Степанова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, треті особи: Відділ у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Покровського нотаріального округу Головко Марина Григорівна, про визнання рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на землю частково недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, треті особи: Відділ у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Покровського нотаріального округу Головко Марина Григорівна, про визнання рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на землю частково недійсними.

Позов мотивований тим, що що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі земельну ділянку площею 0,5858 га, розташовану на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, яку прийняв позивач та його мати.

В ході оформлення документів для отримання спадщини виявилося, що відповідно до рішення Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області №81 12 сесії ХХІІІ скликання від 27 вересня 2000 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5858 га і відповідно були внесені зміни до раніше виданого йому державного акту серії ДП ПК 000049.

При оформленні документів на вказану земельну ділянку було виявлено, що частина цієї земельної ділянки площею 0,399 га була включена до земельної ділянки відповідачки ОСОБА_1 , якій було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-Д № 040724 який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №227 від 06.08.2001 року.

Вказаний акт було видано на підставі Рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року.

Про дані обставини позивач дізнався звернувшись до землевпорядної організації ТОВ «Арго» з питанням про визначення кадастрового номеру його земельної ділянки, однак отримав відмову, так як відповідачка вже отримала кадастровий номер своєї земельної ділянки, а так як земельні ділянки накладаються в частині 0,399 га, то визначити кадастровий номер земельної ділянки, яка належала батькові позивача не є можливим. Також, позивач отримав рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

У результаті чого позивач не зміг надати нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку і як наслідок отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.10.2015 року видану приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г.

У зв`язку з чим, позивач просив визнати частково недійсним Рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за № 132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року в частині включення частки земельної ділянки площею 0,399 га переданої його батькові ОСОБА_4 у відповідності до рішення Орлівської сільської ради №80-12 сесії ХХІІІ скликання від 27 вересня 2000 року; визнати частково недійсним належний ОСОБА_1 . Державний акт на право приватної власності на землю № 252 від 06.08.2001 року в частині включення частки земельної ділянки площею 0,399 га, переданої його батькові ОСОБА_4 у відповідності до рішення Орлівської сільської ради № 80-12 сесії ХХІІІ скликання від 27 вересня 2000 року.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року задоволено позов.

Визнано частково недійсним Рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року в частині включення частки земельної ділянки площею 0.399 га переданої ОСОБА_4 у відповідності до рішення Орлівської сільської ради №80-12 сесії ХХІІІ скликання від 27 вересня 2000 року.

Визнано частково недійсним належний ОСОБА_1 Державний акт на право приватної власності на землю №252 від 06.08.2001 року в частині включення частки земельної ділянки площею 0.399 га переданої ОСОБА_4 у відповідності до рішення Орлівської сільської ради №80-12 сесії ХХІІІ скликання від 27 вересня 2000 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 та Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 352,40 грн. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП ПК 000049, виданого 20.05.1999 року на підставі рішення № 163 сесії Орлівської сільської ради народних депутатів від 16.12.1998 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2642 га, що розташована на території АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства 0,0142 га. (а.с.7).

З архівного витягу Архівного відділу Покровської РДА Дніпропетровської області №661 від 17.11.2016 року, встановлено, що відповідно до рішення Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області 12 сесії 23 скликання №80-12/ХХІІІ від 27.09.2000 року та додатку до нього ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га і відповідно були внесені зміни до раніше виданого йому державного акту серії ДП ПК 000049 (а.с.8-9).

Відповідно до архівної копії Архівного відділу Покровської РДА Дніпропетровської області №660 від 17.11.2016 року, встановлено, що рішенням Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області 10 сесії 23 скликання №63-10/ХХІІІ від 29.02.2000 року затверджено рішення виконкому від 12.01.2000 року «Про затвердження Схеми розподілу земель загальною площею 5518,6 га, що знаходиться у колективній власності колгоспу «Дружба» на земельні частки (паї) для використання єдиним земельним масивом з послідуючим виготовленням Державних актів передачі земельних часток (паїв) в натурі членам колгоспу в приватну власність» (а.с.11).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III ДП № 040724, виданого 06.08.2001 року на підставі рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів №132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 8,9937 га, що розташована на території Орлівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10).

Відповідно до збірного кадастрового плану з нанесенням меж земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які утворилися в результаті обміру та співставлення виготовленої земельно-кадастрової документації минулих років - контур накладки земельних ділянок площею 0,3390 га після проведення співставлення меж фактичних та згідно державних актів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.9).

З акту встановлення меж земельної ділянки (паю) №252 від 28.09.2007 року, встановлено, що за участю виконавця польових робіт ОСОБА_5 в присутності начальника районного відділу земельних ресурсів Жмурка В.І., головного агронома ТОВ «Дружба» Копичай І.В. встановлено межі земельної ділянки в натурі власнику державного акту на право приватної власності ОСОБА_1 в розмірі 8,994 га з таким складом сільськогосподарських угідь: рілля 8,994 га (а.с.44).

Згідно рішення № РВ-013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 12.02.2013 року, виданого ОСОБА_4 державним кадастровим реєстратором Відділу Держземагенства у Покровському районі Дніпропетровської області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 12.02.2013 року (реєстраційний № ЗВ-013) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з таких підстав: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 17.12.2013 року керівником органу державного цивільного стану - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис (а.с.6).

Постановою приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. від 27.10.2015 р. відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , так як ними не надані документи, які передбачені п.4.12 розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України на спадкове майно (а.с.13).

Відповідно до роз`яснень, наданих в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Встановлено, що позивач позбавлений умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину - на земельну ділянку, площею 0.5858 га після смерті батька ОСОБА_4 , що належала йому на праві приватної власності, згідно державного акту серії ДП ПК 000049, оскільки рішенням №РВ-013 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через перетин з земельною ділянкою :01:001:0252.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, надавши їм належну правову оцінку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, визнав встановленими обставини, які не були доведені при розгляді справи, в результаті чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни , іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі на місцевості належної їм земельної частки (паю).

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст.90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

За приписами чинних станом на 19.05.1999 - 17.04.2001 положень ст.ст.13,14,41 Конституції України, ст.ст.4,6,86 ЦК Української РСР(1963 р.), ст.ст. 2, 4, 8, 12-14, 19, 48, 49, 51, 55 Закону України «Про власність», ст.ст.3,6,7,17,19,22-24,39,43,44 ЗК України (1990 р.), право власності на землю та право землекористування набуваються громадянами та реалізуються державою відповідно до закону; право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає в порядку її відведення, після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється; право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється, зокрема, сільською радою; право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором; правомірність набуття права власності на землю та права землекористування презюмуються; законно набуте право власності на землю або право землекористування підлягає захисту, ніхто не може бути незаконно позбавлений відповідного права або обмежений у його здійсненні.

26.12.1992 КМ України прийняв лише один декрет у сфері земельних відносин, а саме Декрет № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який передбачав, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 Декрету (наданих, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), у межах норм, установлених ЗК України), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю (п. 3), а пунктом 6 Декрету було зупинено дію частини 2 ст.17 і ст.23 ЗК України щодо власників земельних ділянок, визначених ст. 1 Декрету. Тобто, було зупинено дію положення частини 1 ст. 23 ЗК України (1990 р.), якою було передбачено, що право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно п. 7 Перехідних положень ЗК України (2001 р.) громадяни, що одержали у власність земельні ділянки відповідно до законодавства, що діяло раніше, зберігають права на ці ділянки. Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера; у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) (п. 2Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

А отже, особа може набути безоплатно право власності на земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, і аж ніяк не на земельну ділянку, яка перебуває у власності іншої особи без припинення права власності цієї особи на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування - ст.152 ч.2, ч.3 п.г) ЗК України.

Зважаючи на викладене колегія суддів приходить до висновку, що на момент передачі на підставі рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів №132-18/ХХІІІ від 25 червня 2001 року, ОСОБА_1 у власність земельної ділянки загальною площею 8,9937 га., розташованої на території Орлівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вона не була вільною, так як частина земельної ділянки належала на праві приватної власності ОСОБА_4 , на підставі рішення №81 12 сесії ХХІІІ скликання Орлівської сільської ради від 27.09.2000 року.

Разом з тим, ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності на землю гарантується ч.2 ст.1 ЗК України.

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п. «г» ч.3 ст.152 ЗК України).

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Відповідно до глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. У разі визнання недійсним правочину може бути визнано недійсним і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята стаття 158 ЗК України).

Питання щодо накладення земельних ділянок може бути вирішене лише за наявності відповідної земельно-кадастрової документації, на підставі якої й можливо визначити наявність чи відсутність накладень.

Така правова позиція викладена у постанові ВС від 02 грудня 2020 року у справі № 370/910/14-ц.

09 вересня 2021 року у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача ОСОБА_2 адвокатом Притулою С.В. було надано клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Клопотання мотивоване тим, що для достовірного з`ясування того, що земельна ділянка площею 0.399 га, переданої ОСОБА_4 , у відповідності до рішення Орлівської сільської ради №80-12 сесії XXIII скликання від 27 вересня 2000 року, накладається на земельну ділянку, що передана ОСОБА_1 , відповідно до Рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №132- 18/ХХІІІ від 25.06.2001 року, необхідно призначити судову земельно-технічну експертизу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року призначено по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, треті особи: Відділ у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Покровського нотаріального округу Головко Марина Григорівна, про визнання рішення органу місцевого самоврядування та державного акту на право приватної власності на землю частково недійсними, судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд 17, офіс 361).

На вирішення експертизи поставлено наступне питання:

1. Чи є накладанням земельної ділянки, загальною площею 0,5858 га (кадастровий номер не визначений), розташованої на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області (колишня територія Орлівської сільської ради Покровського району, Дніпропетровської області), яка належала ОСОБА_4 на підставі до рішення Орлівської сільської ради №81 12 сесії XXIII скликання від 27 вересня 2000 року та державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ПК 000049, виданого Орлівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 20.05.1999 року, на земельну ділянку, загальною площею 8,9937га, кадастровий номер :01:001:0252, розташованої на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області (колишня територія Орлівської сільської ради Покровського району, Дніпропетровської області), яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року та державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 040724, виданого Орлівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 06.08.2001 року, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки?

Однак, 07.10.2021 року на адресу суду апеляційної інстанції повернулась справа із клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме:

1. Документацію із землеустрою на земельну ділянку, відповідно до прийнятого рішення Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 27.09.2000р. №80-12/ХХІІІ «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування» ОСОБА_4 площею 0,60 га та правовстановлювальний документ на вказану земельну ділянку.

2. Документацію із землеустрою на земельну ділянку, що стала підставою для виготовлення державного акта на право приватної власності на землю Серія III -ДП №040724 ОСОБА_1 від 06.08.2001р., що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №227.

3. Якісну копію технічної документації по роздержавленню земель, виготовленню державного акту на землю КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області (із кольоровими картографічними матеріалами) та рішення про її затвердження.

4. Якісну копію технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області (із кольоровими картографічними матеріалами) та рішення про її затвердження.

5. Кольорову копію державного акта на право колективної власності на землю КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області із планом зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність.

6. За результатами проведення топографо-геодезичних робіт надати план - схему земельних ділянок, що розташовані на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (в тому числі із зазначенням каталогів координат), в масштабі, який забезпечить чітке відображення всіх елементів і написів, виконаний особами передбаченими відповідно до норм законодавства на якому (яких) відобразити:

- землі які були передані у колективну власність відповідно до державного акта на право колективної власності на землю КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області (площі, розміри, межі) (із зазначенням каталогів координат);

- площі, розміри та межі земельної ділянки відповідно до даних Державного земельного кадастру, документації із землеустрою та державного акта на право приватної власності на землю Серія III -ДП №040724, що виданий ОСОБА_1 від 06.08.2001р. та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №227 (із зазначенням каталогів координат);

- площі, розміри та межі земельної ділянки відповідно до документації із землеустрою, правовстановлювального документу відповідно до прийнятого рішення Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 27.09.2000р. №80-12/ХХІІІ «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування» ОСОБА_4 ;

- розміри та площі накладання (перетину) земельної ділянки, що надана рішенням Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 27.09.2000р. №80-12/ХХІІІ «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування» ОСОБА_4 на земельну ділянку відповідно до державного акта на право приватної власності на землю Серія III ДП №040724, що виданий ОСОБА_1 від 06.08.2001р. та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №227, із земель які були передані у колективну власність КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області (із зазначенням каталогів координат);

- межі частин земельних ділянок на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту у відповідності до статті 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (у разі наявності).

7. Електронну версію план-схеми земельних ділянок в форматі *.dxf та *.dwg.

Крім того, експерт просив уточнити питання, яке було поставлено на вирішення експертизи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2021 року було поновлено апеляційне провадження з метою розгляду клопотання про надання додаткових матеріалів.

На виконання клопотання експерта ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року було задоволено клопотання судового експерта, витребувано та долучено до матеріалів справи наступні документи:

1. Документація із землеустрою на земельну ділянку, відповідно до прийнятого рішення Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 27.09.2000р. №80-12/ХХІІІ «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування» ОСОБА_4 площею 0,60 га та правовстановлювальний документ на вказану земельну ділянку (т.2 а.с. 187-192).

2. Кольорова копія державного акта на право колективної власності на землю КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області із планом зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність (т.2 а.с. 148-151).

3. За результатами проведення топографо-геодезичних робіт план - схема земельних ділянок, що розташовані на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (в тому числі із зазначенням каталогів координат), в масштабі, який забезпечить чітке відображення всіх елементів і написів, виконаний особами передбаченими відповідно до норм законодавства (т.2 а.с. 193).

4. Електронна версія плану-схеми земельних ділянок в форматі *.dxf та *.dwg. (т.2 а.с. 195).

5. Документація із землеустрою на земельну ділянку, що стала підставою для виготовлення державного акта на право приватної власності на землю Серія III -ДП №040724 ОСОБА_1 від 06.08.2001р., що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №227 (т.2 а.с. 141-143).

Крім того, судом апеляційної інстанції неодноразово витребувались технічна документація по роздержавленню земель, виготовленню державного акту на землю КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області та технічна документації по паюванню земель колективної власності КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області у фонді документації землеустрою та оцінки земель.

Однак, ухвала суду апеляційної інстанції від 18 листопада 2021 року у цій частині не була виконана, а витребувані документи суду так і не були надані.

Згідно відповіді Відділу № 8 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 29.06.2022 року, технічна документація по роздержавленню земель, виготовленню державного акту на землю КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області та технічна документації по паюванню земель колективної власності КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області у фонді документації землеустрою та оцінки земель, відутня (т.2 а.с. 239).

Оскільки, інших документів, а саме: технічної документація по роздержавленню земель, виготовленню державного акту на землю КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області та технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області у фонді документації землеустрою та оцінки земель, суду апеляційної інстанції надано не було, у зв`язку з їх відсутністю як у позивача, про що було зазначено під час розгляду справи, так і у інших установах, що підтверджено відповідями наданими на ухвалу суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку провести експертизу за документами, які наявні у матеріалах справи, а саме:

1. Документація із землеустрою на земельну ділянку, відповідно до прийнятого рішення Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 27.09.2000р. №80-12/ХХІІІ «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування» ОСОБА_4 площею 0,60 га та правовстановлювальний документ на вказану земельну ділянку(т.2 а.с. 187-192).

2. Кольорова копія державного акта на право колективної власності на землю КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області із планом зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність (т.2 а.с. 148-151).

3. За результатами проведення топографо-геодезичних робіт план - схема земельних ділянок, що розташовані на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (в тому числі із зазначенням каталогів координат), в масштабі, який забезпечить чітке відображення всіх елементів і написів, виконаний особами передбаченими відповідно до норм законодавства (т.2 а.с. 193).

4. Електронна версія плану-схеми земельних ділянок в форматі *.dxf та *.dwg. (т.2 а.с. 195).

5. Документація із землеустрою на земельну ділянку, що стала підставою для виготовлення державного акта на право приватної власності на землю Серія III -ДП №040724 ОСОБА_1 від 06.08.2001р., що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №227 (т.2 а.с. 141-143).

Крім того, на виконання клопотання експерта щодо уточнення питання, яке було постановлено на вирішення експертизи, згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року, колегією суддів було зазначено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Він залишив після себе спадщину, у тому числі земельну ділянку, розташовану на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, яку прийняв позивач та його мати- ОСОБА_3 .

В ході оформлення документів для отримання спадщини виявилося, що відповідно до Рішення Орлівської сільської ради № 16 від 16.12.1998 року ОСОБА_4 було передано у власність земельні ділянки площею 0,2500 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0,0142 га.. для ведення особистого підсобного господарства. На підставі вказаного Рішення органу місцевого самоврядування Орлівською сільською радою 20.05.1999 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ПК №000049 який був зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності наземлю за № 59. У відповідності до рішення Орлівської сільської ради №81 12 сесії XXIII скликання від 27 вересня 2000 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність ніс одну земельну ділянку площею 0.5858 га., для особистого підсобного господарства, і відповідно було внесено зміни до раніше виданого йому державного акту серії ДП ІІК 000049 який був зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 59, шляхом внесення плану схеми наданої земельної ділянки площею 0,5858 га., (зверху справа третьої сторінки державного акту) та зазначення про вказані зміни на останній сторінці державного акту (т.1.а.с.7 зворот).

Разом з тим, позивачем, в ході оформлення документів на вказану земельну ділянку, було виявлено, що частина земельної ділянки яка була передана у відповідності до рішення Орлівської сільської ради №81 12 сесії XXIII скликання від 27 вересня 2000 року площею 0,399 га., з загальної площі 0,5858га., була включена до земельної ділянки відповідачки ОСОБА_1 , якій було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-Д № 040724 який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №227 від 06.08.2001 року.

Вказаний акт було видано на підставі Рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за № 132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року.

Про це позивач дізнався звернувшись до землевпорядної організації - ТОВ «Арго» з питанням про визначення кадастрового номеру моєї земельної ділянки, та позивачу було відмовлено з тих підстав, що відповідачка вже отримала кадастровий номер своєї земельної ділянки, а так як земельні ділянки «накладаються» в частині 0,399 га, з загальної площі 0,/5858 га., то визначити кадастровий номер земельної ділянки, яка належала батькові позивача не є можливим.

Також, в цей же період часу, позивачем отримано рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. У звязку з чим позивач не зміг надати нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку, та як наслідок, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.10.2015 року, видану приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Головко М.Г. Та було рекомендовано звернутись до Покровського районного суду для вирішення питання щодо часткової недійсності державного акту відповідачки.

Оскільки, в матеріалах справи єдиним доказом того що земельна ділянка площею 0,399 га, з загальної площі 0,5858 га., переданої ОСОБА_4 у відповідності до рішення Орлівської сільської ради №80-12 сесії XXIII скликання від 27 вересня 2000 року накладається на земельну ділянку, що передана ОСОБА_1 відповідно до Рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року є - збірний кадастровий план (схема) з нанесенням меж земельних ділянок громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_1 які утворилися в результаті обміру та співставлення виготовленої земельно-кадастрової документації минулих років.

Тому, для достовірного встановлення, що земельна ділянка площею 0,399 га., з загальної площі 0,5858 га., переданої ОСОБА_4 у відповідності до рішення Орлівської сільської ради №80-12 сесії XXIII скликання від 27 вересня 2000 року накладається на земельну ділянку, що передана ОСОБА_1 відповідно до Рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року і необхідно призначити судову земельно-технічну експертизу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про доцільність повторного направлення матеріалів справи для проведення судової експертизи, призначеної ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року.

29.09.2022 року на адресу суду апеляційної інстанції повернулась справа із висновком експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи № 4758/4759-21.

Експертом у своєму висновку за результатами судової земельно-технічної експертизи № 4758/4759-21 зазначено наступне.

Згідно підпунктів 6.1.2. та 6.1.3. п. 6.1. глави 6 розділу II Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998р. за №705/3145 (із змінами) передбачено, що питання земельно-технічної експертизи вирішуються за наявності відповідної правовстановлювальної та технічної документації, зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться відповідними фахівцями з використанням відповідного обладнання та бази даних.

Для вирішення питань земельно-технічної експертизи експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлювальної та технічної документації із землеустрою на земельну ділянку. У разі неможливості експертом самостійно виконати топографо-геодезичні роботи результати таких робіт повинні бути надані на дослідження органом (особою), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта).

Законом України від 02.10.2012р. №5394-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції господарської діяльності з проведення робіт із землеустрою та землеоціночних робіт», що набув чинності 03.12.2012 року було запроваджено сертифікацію інженерів - землевпорядників та інженерів - геодезистів, що виконують відповідно роботи із землеустрою та оцінки земель (крім експертної грошової оцінки земельних ділянок), а також топографо-геодезичні та картографічні роботи.

На підставі вищезазначеного для проведення судової земельно-технічної експертизи у зв`язку з поставленим питанням та відповідно до п. 2.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998р. за 3705/3145 необхідно було надати в тому числі:

1. За результатами проведення топографо-геодезичних робіт план - схему земельних ділянок, що розташовані на території Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (в тому числі із зазначенням каталогів координат), в масштабі, який забезпечить чітке відображення всіх елементів і написів, виконаний особами передбаченими відповідно до норм законодавства на якому (яких) відобразити:

- землі які були передані у колективну власність відповідно до державного акта на право колективної власності на землю КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області (площі, розміри, межі) (із зазначенням каталогів координат);

- площі, розміри та межі земельної ділянки відповідно до даних Державного земельного кадастру, документації із землеустрою та державного акта на право приватної власності на землю Серія III -ДП №040724, що виданий ОСОБА_1 від 06.08.2001р. та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №227 (із зазначенням каталогів координат);

- площі, розміри та межі земельної ділянки відповідно до документації із землеустрою, правовстановлювапьного документу відповідно до прийнятого рішення Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 27.09.2000р. №80-12/ХХІІІ «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування» ОСОБА_4 ;

- розміри та площі накладання (перетину) земельної ділянки, що надана рішенням Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області від 27.09.2000р. №80-12/ХХІІІ «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та користування» ОСОБА_4 на земельну ділянку відповідно до державного акта на право приватної власності на землю Серія III -ДП №040724, що виданий ОСОБА_1 від 06.08.2001р. та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №227, із земель які були передані у колективну власність КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області (із зазначенням каталогів координат);

- межі частин земельних ділянок на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту у відповідності до статті 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (у разі наявності).

2. Електронну версію план-схеми земельних ділянок в форматі *.dxf та *.dwg.

Вищезазначене клопотання було задоволено частково.

Топографо-геодезичні роботи виконані сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_6 (кваліфікований сертифікат інженера -землевпорядника від 03.06.2013 №011028, свідоцтво про підвищення кваліфікації Серія ХД №0633 від 08.06.2021).

За результатами проведення топографо-геодезичних робіт на план-схемі земельних ділянок відображено (арк. 133 том. 2):

- червоним кольором - межа земельної ділянки гр. ОСОБА_4 згідно Державного акту ДП ПК 000049 площею 0,5858 га;

- синім кольором - межа земельної ділянки гр. ОСОБА_1 згідно Державного акту ІІІ-ДП 040724 площею 8,9937 га (кадастровий номер :01:001:0252);

- зеленим кольором - межа земельної ділянки площею 0,6000га (кадастровий номер :01:001:7104).

- контур накладання земельних ділянок гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_1 ;

- АДРЕСА_2 .

Не відображена межа земель, які були передані у колективну власність відповідно до державного акта на право колективної власності на землю КСП «Дружба» Покровського району Дніпропетровської області.

Мотивувальною частиною Висновку, судовим експертом було встановлено, що накладання відображено в наступних розмірах: 41,36 м, 97,75м, 45,78м, 97,64м.

Також встановлено, що площа накладання складає: 0,4254 га.

Тобто, площа накладання не відповідає площі зазначеній кадастровим реєстратором від 12.02.2013р., що співпадає на 58,02 %.

Крім того, не вірно відображені відстані згідно Державного акта ДП ПК 000049 від 20.05.1999р. по довжині замість 97,60м зазначено 97,64м., а розмір (відстань) накладання земельної ділянки від т. 1 до т.2 становить 97,70м, що не відповідає розміру згідно Державного акта ДП ПК 000049 від 20.05.1999р., що становить 97,60м.

Разом з тим, у матеріалах цивільної справи (арк. 9, арк. 43 том 1) знаходиться не кольорова план-схема - земельних ділянок виготовлена ТОВ «Агро» (рік не зазначений) та підписана В.о начальника відділу земельних ресурсів по Покровському району В.І. Жмурко та землевласниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на якій відображена:

- межа земельної ділянки гр. ОСОБА_4 згідно державного акта площею 0,5858 га; межа земельної ділянки гр. ОСОБА_1 згідно державного акта ІІІ-ДП 040724 площею 8,9937 га;

- контур накладання земельних ділянок площею 0,3390 га після проведення співставлення меж фактичних та згідно державних актів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ;

- межа с. Орли.

Відображено, що зазначені земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту.

При цьому накладання відображено в нартупних розмірах: 34,83м, 97,89м, 34,81м, 97,60м.

Площа накладання складає: 0,3390 га, що становить на 58,02 %.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про землеустрій» відповідальними особами за якість робіт із землеустрою можуть бути лише сертифіковані інженери-землевпорядники.

Згідно статті 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією.

У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійснені землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність передбачену договором і законом.

На підставі вищезазначеного судовим експертом було зроблено висновок, що існує накладення земельної ділянки, загальною площею 0,5858 га (кадастровий номер не визначений), розташованої на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області (колишня територія Орлівської сільської ради Покровського району, Дніпропетровської області), яка належить ОСОБА_4 на підставі до рішення Орлівської сільської ради №81 12 сесії XXIII скликання від 27 вересня 2000 року та державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ПК 000049, виданого Орлівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 20.05.1999 року, на земельну ділянку, загальною площею 8,9937га, кадастровий номер :01:001:0252, розташованої на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області (колишня територія Орлівської сільської ради Покровського району, Дніпропетровської області), яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року та державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 040724, виданого Орлівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області 06.08.2001 року, відповідно до правовстановлюючих документів та план-схеми - земельних ділянок виготовленої сертифікованим інжнером-землевпорядником ОСОБА_6 та план-схеми - земельних ділянок виготовленої ТОВ Агро Також, судовим експертом було встановлено, що площа накладання складає: 0,4254 га. Тобто, площа накладання не відповідає площі зазначеній кадастровим реєстратором від 12.02.2013р. у розмірі 0,399 га, що співпадає на 58,02 %.(т.3 а.с. 2-19).

Вказаний висновок судового експерта стороною відповідача спростовано не було.

Крім того, відповідач не скористався правом на заявлення клопотання про проведення повторної чи додаткової судової експертизи.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Задоволення судом позовних вимог про визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та державних актів є ефективним способом захисту порушених прав позивача і такі способи захисту прямо передбачені законом (стаття 155 ЗК України).

Така правова позиція викладена у постанові ВС від 02 грудня 2020 року у справі № 370/910/14-ц.

Як встановлено вище, частина цієї земельної ділянки площею 0,399 га була включена до земельної ділянки відповідачки ОСОБА_1 , якій було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-Д № 040724 який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №227 від 06.08.2001 року.

Вказаний акт було видано на підставі Рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року.

В ході розгляду справи було встановлено, що підставою виготовлення державного акта на право приватної власності на землю за №227 від 06.08.2001 року ОСОБА_1 було також рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №126-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року та додаток до рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №126-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року щодо затвердження списку власників земельних часток (паїв), яким передаються земельні ділянки у приватну власність.

Проте, позивач не заявляв позовних вимог стосовно вказаного рішення та додатку до нього. однак вони є невідємною частиною оскаржуваного рішення та на підставі яких також було виготовлення державний акт на право приватної власності на землю за №227 від 06.08.2001 року ОСОБА_1 .

На підставі ч.1ст.367 ЦК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 206/1853/18 (провадження № 61-4205св21) вказано, що «відповідно до частини першоїстатті 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту».

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому, згідно з п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз,1, 4 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронюваного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у ч. 2 ст. 15 ЦК України.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що саме по собі неправильне застосування позивачем норм законодавства, що підлягають застосуванню в дійсних правовідносинах, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, що відповідає принципу jura novit curia («суд знає закони»). При цьому, самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Зважаючи на викладене, та беручи до уваги те, що відносно суб`єктивного земельного права створюється неможливість реалізації позивачем свого права на земельну ділянку через дублювання земельної ділянки (накладки), колегія суддів приходить до висновку щодо необхідністі захисту прав спадкоємця власника земельної ділянки ОСОБА_4 ОСОБА_2 шляхом визнання недійсним рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року, рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №126-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року та додаток до рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №126-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року щодо затвердження списку власників земельних часток (паїв) яким передаються земельні ділянки у приватну власність в частині включення частки земельної ділянки однак площею 0.399 га переданої ОСОБА_4 у відповідності до рішення Орлівської сільської ради №80-12 сесії ХХІІІ скликання від 27 вересня 2000 року та додатку до рішення Орлівської сільської ради від 27 вересня 2000 року щодо затвердження списку громадян Орлівської сільської ради, яким передаються земельні ділянки у власність та постійне користування.

Оскільки, позивачем було заявлено позовні вимоги в частині розміру площі земельної ділянки у 0,399 га, а в ході розгляду справи в суді першої інстанції позовні вимоги не змінювались та враховуючи, що в даному випадку, у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо виходу за межі заявлених вимог, колегія суддів, в частині вимог щодо розміру площі накладення земельної ділянки, розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що в ході розгляду справи не було взято до уваги рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року у справі № 189/ 892/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Покровська райдержадміністрація Покровського району Дніпропетровської області, Орлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області, відділ Держземагенства у Покровському районі Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Покровського районного нотаріального округу Головко Марина Григорівна про визнання державного акту на право приватної власності на землю частково недійсним, яким відмовлено у задоволенні позову.

Як вбачається із даного рішення, відмовляючи у задоволені вказаного позову, суд першої інстанції виходив з того, що до участі у справі не було залучено ще одного належного відповідача, яким є Орлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області.

При цьому, судом було роз`яснено позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, звернувся до суду, зазначивши належного відповідача, яким є Орлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області.

Що стосується позовних вимог в частині визнання державного акту на право приватної власності на землю частково недійсним, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зорустатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У § 145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)від 15 листопада 1996 року у справі "Chahal v. the United Kingdom" (заява N 22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 у справі N 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Такі правові позиції Верховний Суд виклав в постановах від 22 травня 2019 року у справі № 310/7353/13-ц та від 17 березня 2020 року у справі № 274/4841/17.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Колегія суддів вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту його прав, оскільки визнання державного акту саме частково недійсним є неналежним способом захисту порушеного права, і позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про захист прав в інший спосіб.

Така правова позиція узгоджується із висновком ВС у постанові від 20.11.2019 року у справі № 440/974/16-ц.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, треті особи: Відділ у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Покровського нотаріального округу Головко Марина Григорівна в частині визнання державного акту на право приватної власності на землю частково недійсним слід відмовити.

Необгрунтованими є також доводи апелянта, що позивачем пропущено строк поданя позову до суду, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. ст. 256,257,261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно положень ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Виходячи з аналізу прецедентної практики Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті «права на суд», системного тлумачення статей 256, 261 Цивільного кодексу України, суд приходить висновку, що початок перебігу позовної давності слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України свідчить про те, що строком позовної давності є термін, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду для захисту своїх порушених прав у цивільних правовідносинах або ж для реалізації владних повноважень.

При цьому початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду пов`язується, як з об`єктивним моментом - наявністю порушення прав особи, так і з суб`єктивним, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Ураховуючи викладене, при вирішенні питання про дотримання строку позовної давності для звернення до суду у цивільному судочинстві суди мають установити дату, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, установити дату, коли особа звернулася до суду, з`ясувати, чи у межах передбаченого законодавством строку особа звернулася до суду.

Закон пов`язує початок перебігу позовної давності не з моментом поінформованості про вчинення певної дії чи прийняття рішення, а з моментом обізнаності про вчинення порушення закону та порушення у зв`язку з цим прав і охоронюваних законом інтересів.

Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права 27.10.2015 року в той час коли ним було отримано постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, тобто коли були порушені його особисті майнові права, саме як спадкоємця ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги про те, що права спадкодавця ОСОБА_4 щодо спірної земельної ділянки були порушені 29.02.2000 року, коли рішенням Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області 10 сесії 23 скликання №63-10/ХХІІІ від 29.02.2000 року затверджено рішення виконкому від 12.01.2000 року «Про затвердження Схеми розподілу земель загальною площею 5518,6 га, що знаходиться у колективній власності колгоспу «Дружба» на земельні частки (паї) для використання єдиним земельним масивом з послідуючим виготовленням Державних актів передачі земельних часток (паїв) в натурі членам колгоспу в приватну власність» (а.с.11), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в той час майнові права позивача як власника земельної ділянки, порушено не було.

Тому, враховуючи, що позивач дізнався про порушення свого права 27.10.2015 року в той час коли ним було отримано постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та дату звернення до суду з позовом - 26.11.2018 року, колегія суддів приходить до висновку щодо звернення ОСОБА_2 в межах строку загальної позовної давності.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати із проведенням експертизи.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідача ОСОБА_1 покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 352,40 грн. за подачу позовної заяви та 9 884, 74 грн. за проведення судової земельно-технічної експертизи у справі, а всього - 10 237, 14 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, треті особи: Відділ у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Покровського нотаріального округу Головко Марина Григорівна про визнання рішення органу місцевого самоврядування частково недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №132-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року, рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №126-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року та додаток до рішення сесії Орлівської сільської ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області за №126-18/ХХІІІ від 25.06.2001 року щодо затвердження списку власників земельних часток (паїв) яким передаються земельні ділянки у приватну власність в частині включення частки земельної ділянки площею 0.399 га переданої ОСОБА_4 у відповідності до рішення Орлівської сільської ради №80-12 сесії ХХІІІ скликання від 27 вересня 2000 року та додатку до рішення Орлівської сільської ради від 27 вересня 2000 року щодо затвердження списку громадян Орлівської сільської ради, яким передаються земельні ділянки у власність та постійне користування.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Орлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, треті особи: Відділ у Покровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Покровського нотаріального округу Головко Марина Григорівна про визнання державного акту на право приватної власності на землю частково недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 352,40 грн. за подачу позовної заяви та за проведення експертизи у розмірі 9 884, 74 грн., а всього 10 237, 14 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко