Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1847/22

Провадження № 2/126/659/2022

"07" листопада 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягувати з ОСОБА_2 на її користь , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з липня 2010 по квітень 2011 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Подружнє життя сторін не склалося і в квітні 2011 року вони стали проживати окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка народила доньку ОСОБА_4 . Оскільки відповідач ОСОБА_2 не подав до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе батьком дитини, то відомості про батька дитини проводилося за прізвищем та громадянством позивачки, а ім`я та по батькові батька дитини було записано за вказівкою матері.

Незважаючи на те, що відповідач проживав неподалік від позивачки з донькою не спілкувався та будь якої участі в її вихованні та утриманні не приймав. Крім дочки ОСОБА_4 позивачка має на утриманні ще двох дітей, а тому потребує допомоги в утриманні доньки.

Позивачка, ОСОБА_1 , надала до суду письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність.

Відповідач, ОСОБА_2 надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно доводів позовної заяви та не заперечується відповідачем, з липня 2010 року по квітень 2011 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносин, однак державна реєстрація шлюбу не проводилася.

Сімейне життя сторін не склалося і в квітні 2011 року сторони стали проживати окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка народила дочку ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження виданого виконавчим комітетом Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області серія НОМЕР_1 батьком дитини записаний ОСОБА_5 . Відповідно до довідки Бирлівської сільської ради № 2 від 07.07.2011 при реєстрації народження ОСОБА_3 відомості про батька записані за вказівкою матері, відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Зідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З урахуванням вищенаведеного та огляду на визнання відповідачем позову суд дійшов до висновку про наявність підстав про визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивачка несе самостійно

Сторони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Ч.3 ст. 180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У позовній заяві позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в сумі 4792,40 грн., з яких 992,40 грн.- сума сплачено судового збору за позовну вимогу про визнання батьківства та 3800 грн. -витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених судових витрат зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн. позивачкою було подано квитанцію № від 19.09.2022.

Разом з тим, позивачкою не було надано жодних доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, а тому в задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Оскільки позивачка відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, а тому необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. за вимогу про стягнення аліментів.

Керуючись ст. ст. 125,126, 134 СК України ст.ст.12, 81, 142, 200 ч.3, 206, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про народження №14 від 07.07.2011 складений виконавчим комітетом Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області).

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 21.09.2022 і до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп) грн. суми сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 992,40 грн. судового збору на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. І. Губко