Справа № 192/463/22
Провадження № 2/192/350/22
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Савчукової В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Мулька А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 10 квітня 2019 року в м. Дніпро на пр. Олександра Поля сталась дорожня-транспортна пригода за участю відповідача, який керував транспортним засобом, що належить позивачу. Під час дорожньо-транспортної пригоди відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до КП «УРЕА» затверджено мирову угоду між сторонами, за умовами якої КП «УРЕА» зобов`язалось сплатити ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди заподіяної ОСОБА_2 шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 102310 грн. 02 коп. Вказана сума була сплачена ОСОБА_3 в повному обсязі. Тому, враховуючи те, що позивач відшкодував за ОСОБА_2 шкоду, які він заподіяв своїми протиправними діями, просили стягнути з відповідача в порядку регресу 102310 грн. 02 коп.

Представник позивача, в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, приймав участь в судовому засіданні через повноважного представника.

Згідно поданого відзиву, представник відповідача зазначив, що відповідач дійсно з 09 липня 2018 року по 21 травня 2019 року працював у позивача, вважає, що позивач пропустив річний строк звернення до суду з позовом встановлений ст. 233 КЗпП України, оскільки повне відшкодування шкоди позивачем на адресу ОСОБА_3 здійснено 19 березня 2021 року. Крім того, оскільки дія відповідача, як працівника, заподіяна матеріальна шкода підприємству під час виконання трудових обов`язків, і підстав для повної матеріальної відповідальності немає, тому його відповідальність повинна обмежуватись частиною заробітку (а.с. 95-99).

Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено та неоспорюється сторонами, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, що 10 квітня 2019 року о 08 год. 45 хв. водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_1 , з причепом без назви, рухаючись по просп. Олександра Поля в районі електроопори № 39 в м. Дніпро, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, перед виїздом не перевірив технічний стан свого автомобіля та під час руху не контролював свій транспортний засіб внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілями «Пежо», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , «Део Ланос», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_6 , «Тойота Камрі», номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_3 , «Пежо», номерний знак НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_7 , «Форд», номерний знак НОМЕР_7 , під керуванням водія ОСОБА_8 , «Міцубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_8 , під керуванням водія ОСОБА_9 , «Тойота Ленд Крузер», номерний знак НОМЕР_9 , під керуванням водія ОСОБА_10 , «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_10 , під керуванням водія ОСОБА_11 , «Форд Сієра», номерний знак НОМЕР_11 , під керуванням водія ОСОБА_12 , «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_12 , під керуванням водія ОСОБА_13 , автобус «БАЗ А079», номерний знак НОМЕР_13 , під керуванням водія ОСОБА_14 , чим порушив п. 12.3, 2.3, а), б) Правил дорожнього руху, та спричинив пошкодження зазначених транспортних засобів (а.с. 23-24).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, треті особи Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Арсенал Страхування», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, затверджено мирову угоду, відповідно до якої Боржник визнає, що його заборгованість перед Стягувачем на момент укладення цієї Мирової угоди становить 102310 грн. 02 коп., з яких 100301 грн. 01 коп. матеріальна шкода пов`язана з відновлювальним ремонтом автомобіля Стягувача завданої внаслідок ДТП; 1500 грн. 00 коп. витрати Стягувача за отримання висновку автотоварознавчого дослідження; 509 грн. 01 коп. сума судових витрат Стягувача на оплату 50 % судового збору. Боржник гарантує, що з моменту затвердження цієї Мирової Угоди судом, заборгованість перед Стягувачем, яка дорівнює 102310 грн. 02 коп., буде погашена в наступному порядку: 1) до 01 лютого 2021 р. включно 34103 грн. 34 коп.; 2) до 01 березня 2021 р. включно 34103 грн. 34 коп.; 3) до 01 квітня 2021 р. включно - 34103 грн. 34 коп. шляхом перерахування зазначених грошових коштів на поточний рахунок Стягувача ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно платіжних доручень: №64 від 25 січня 2021 року, №168 від 24 лютого 2021 року, №245 від 19 березня 2021 року, КП «УРЕА» сплатило ОСОБА_3 шкоду визначену мировою угодою (а.с. 25-27).

Відповідно до трудової книжки відповідача він був працевлаштований у позивача на посаді водія автотранспортних засобів 3 класу з 9 лютого 2018 року по 21 травня 2019 року (а.с. 102).

Дані обставини визнаються і не оспорюються сторонами.

Також сторони визнають, що відповідач під час дорожньо-транспортної пригоди 25 травня 2020 року був при виконанні трудових обов`язків.

Статтею 1191 ЦК України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України - працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно зі ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Отже, відшкодування шкоди заподіяної працівником підприємству врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладених в постанові від 11 грудня 2019 року по справі №463/4040/15.

Таким чином, доводи представника позивача проте, що позивач має право на відшкодування шкоди в порядку регресу з врахуванням положень ст. 1191 ЦК України є безпідставними і таким, що суперечать нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 134 КЗпП України - відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством;

10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.

Буд-яких підстав для повної матеріальної відповідальності відповідача перед позивачем в судовому засіданні судом не встановлено і позивачем не наведено.

Тому, суд вважає, що відповідач повинен нести перед позивачем відповідальність у розмірі середньомісячного заробітку і будь-яких підстав для стягнення з відповідача повного розміру шкоди немає, у зв`язку з чим в задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Згідно ст. 233 КЗпП України - для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як встановлено в судовому засіданні позивач дізнався про повний розмір заподіяної йому матеріальної шкоди відповідачем 21 грудня 2020 року з дня затвердження між ОСОБА_3 та Комунальним підприємством «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради мирової угоди судом.

Тобто останнім днем подачі позову про відшкодування шкоди заподіяної позивачу їх працівником відповідачем 21 грудня 2021 року, разом з тим, позивач звернувся до суду 12 квітня 2022 року тобто з пропуском встановленого строку (а.с. 1).

Враховуючи викладене суд вважає, що в задоволені позову позивача про стягнення з відповідача заподіяної шкоди в розмірі середньомісячного заробітку відповідача слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Суд не приймає доводи представника позивача, що в даному випадку слід застосовувати строк позовної давності передбачений ЦК України, оскільки як вже встановлено судом правовідносини між сторонами регулюються нормами Кодексу законів про працю України, а не Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 130, 132, 134, 233 КЗпП України; керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову Комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, просп. Праці, буд. 3, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03341641 до ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_14 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.