КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8656/2022
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» нарішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У червні 2021 року ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що позивач є експлуатуючою організацією та надає послуги з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, відповідачка, яка є власницею квартири АДРЕСА_2 з підземним паркінгом у вказаному будинку, своєчасно не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість, яка станом на 27 травня 2021 року з урахуванням індексу інфляції, 3% та пені становить 12 862,04 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Посилаючись на несплату відповідачем зазначеної заборгованості у добровільному порядку, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість щодо оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 12 862,04 грн з урахуванням пені, 3% річних та індексу інфляції та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» подавдо Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У апеляційній скарзі вказує, що своєчасно та у повному обсязі надає послуги з утримання будинку та прибудинкових територій, в той час як відповідачка не сплачує кошти за ці послуги у повному обсязі. Посилається також на те, що розмір заборгованості підтверджується належними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Сєрєбренніков Д.В. стверджує, що нарахування заборгованості не підтверджені належними та достатніми доказами, тому вважає рішення суду законним і обґрунтованим. Вказує, що апеляційна скарга є безпідставною, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 12 862,04 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» є експлуатуючою організацією та надає послуги з управління та утримання багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 - відповідно до договору про передачу житлового будинку в управління та експлуатацію від 19 березня 2015 року.

Також встановлено, що ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_2 з підземним паркінгом у вказаному житловому будинку.

Так, за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №П-42/267 від 01 грудня 2017 року Позивач надає Відповідачу послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку з підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 , а Відповідач повинен своєчасно оплачувати такі послуги за встановленим тарифом, в строк та на умовах, що передбачені Договором.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що, відповідно до Довідки про суми заборгованості за надані послуги згідно Договору №П- 42/267 від 01 грудня 2017 року, загальна сума заборгованості станом на 27 травня 2021 року дорівнює 12 862,04 грн, з яких: обслуговування будинку та прибудинкової території - 6 048,55 грн; центральне опалення - 1 755,99 грн; додаткові послуги - 0,40 грн; пеня - 3 764,99 грн; індекс інфляції - 717,37 грн; 3% річних - 574,31 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною 4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує

Статтею 322 ЦК України встановлено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи зі змісту наведених законодавчих норм, набуття права власності на певне майно породжує виникнення не тільки прав, а й обов`язків щодо його належного утримання та експлуатації.

Окрім того, згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української РСР.

Також, відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року (далі - Правила) визначає, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлова послуга - це послуга з управління багатоквартирним будинком, що включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку та випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених Законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 2.2 укладеного між сторонами Договору №П-42/267 від 01 грудня 2017 року Споживач оплачує послуги щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, у розмірі визначеному у рахунках на оплату.

Пункт 3.2.1 Договору №П-42/267 від 01.12.2017 року визначає, що Споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений цим Договором строк.

Пунктом 2.4. Договору №П-42/267 від 01.12.2017 року передбачено, що за несвоєчасне внесення плати зі Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Пункотом 8.1.3. Договору про утримання будинку передбачена участь Відповідача у загальнобудинкових витратах будинку, а саме: участь пропорційно площі квартири у витратах пов`язаних з електропостачанням для освітлення фасаду будинку та прибудинкової території, вивезенням побутових відходів, з чищенням та заміною брудопоглинаючого покриття, з спостереженням та обслуговування сигналізації, встановленої у будинку. Розмір таких витрат розраховується щомісячно на підставі показників загальнобудинкових засобів обліку пропорційно площі квартири Споживача згідно тарифів встановлених/затверджених центральним органом виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом, а також на підставі договорів та/або розрахунків на надання послуг, пов`язаних з вивезенням побутових відходів, з чищенням та заміною брудопоглинаючого покриття, з спостереженням та обслуговування сигналізації.

Проте жодних розрахунків на підтвердження цих нарахувань Позивачем не надано. Так до позову не додано ні розмір показників електропостачання, ні актів наданих послуг пов`язаних з вивезенням побутових відходів, з чищенням та заміною брудопоглинаючого покриття, з спостереженням та обслуговування сигналізації за кожен місяць де такі нарахування були.

Отже на підтвердження виникнення зобов`язання за додаткові послуги Позивач надає лише Довідку про суми заборгованості, не підтверджуючи їх первинними документами та розрахунками, які передбачені Договором про утримання будинку.

Крім цього, як видно із наявних у матеріалах справи рахунків та квитанцій про сплату комунальних послуг, відповідачка здійснювала оплату однією сумою на банківський рахунок експлуатуючої організації.

Апеляційний суд звертає увагу, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості та квитанцій, що містяться у матеріалах справи, неможливо встановити, за які саме послуги сплачувала позивачка, встановити правомірність нарахувань плати за обслуговування будинку та прибудинкової території у розмірі 1572,30 грн замість 1497,42 грн та перевірити правильність розрахунку заборгованості в цілому.

З таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території.

Вимоги щодо стягнення пені, індексу інфляції та 3% річних також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог щодо стягнення заборгованості за надані послуги.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, зважаючи на те, що сплата за послуги позивача здійснюється періодичними платежами, позивачем не було здійснено відповідних коригувань у розрахунках, суд позбавлений можливості встановити точний розмір заборгованості, що мала місце у відповідача за кожен окремий місяць за увесь період для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» не доведені суми заборгованості за увесь період, що зазначений в довідках про розмір заборгованості, і з такими висновками апеляційний суд погоджується.

Правильними є і висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до спірних відносин санкцій цивільно-правового характеру, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем не доведено факту виникнення у відповідача зобов`язання щодо сплати боргу за фактично спожиті послуги, тому відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Отже, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку з недоведеністю суми заборгованості за надані послуги.

Щодо тверджень апелянта про обов`язок відповідачки сплачувати вартість послуг, яків вона отримала, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Апелянт стверджує, що між ним та відповідачем існують договірні відносини, за якими ОСОБА_1 користувалась наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату, які відповідачем не оплачувались у повному розмірі.

Разом з тим, позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість та правомірність розрахунку заборгованості. За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову є правильним та обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень доводів позовної заяви, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» у справі залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.І. Савченко