РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання -Калетинець Т.В.

учасники справи:

позивач Рівненська міська рада, в інтересах якої діє виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Другої нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Ю.Грисюка в інтересах Рівненської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Другої нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36088245 від 11.07.2017 року, визнання спадщини відумерлою та передачу територіальній громаді міста майна,-

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Ю.Грисюк звернувся до суду в інтересах Рівненської міської ради із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Другої нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36088245 від 11.07.2017, визнання спадщини відумерлою та передачу територіальній громаді міста майна.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . У зв`язку з її смертю відкрилась спадщина у виді трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . 13.01.2016 Другою Рівненською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №291/2015 до майна померлої ОСОБА_3

13.01.2016 до Другої Рівненської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 як спадкоємниця 4 черги спадкоємців за законом. У заяві вказувалося, що останньою буде додатково надане рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Відповідно, 07.12.2015 ОСОБА_5 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання її членом сім`ї ОСОБА_3 та встановлення факту проживання однією сім`єю (справа №569/16419/15-ц).

В свою чергу, в ході судового розгляду 04.03.2016 до суду третьою особою ОСОБА_7 (племінником померлої ОСОБА_3 ) було подано позов до ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин, факту проживання однією сім`єю і зміну черговості одержання права на спадкування.

Рівненським міським судом 26.08.2016 у справі №569/16419/15-ц ухвалено рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зокрема, судом встановлено, що твердження позивачки про те, що вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю і була членом її сім`ї не знайшло свого підтвердження, до суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували викладені у позовній заяві обставини. Крім того, судом зроблено висновок, що позивачка - ОСОБА_4 є зовсім чужою людиною для померлої ОСОБА_3 . Цим же рішенням задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 , а саме: встановлено факт родинних відносин, факт проживання однією сім`єю на протязі останніх п`яти років (з весни 2010) та змінено черговість одержання права на спадкування - визнано ОСОБА_7 спадкоємцем другої черги. Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу.

Однак, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2016 у справі №569/16419/15-ц в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 залишено без змін, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові. Дане рішення постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 залишено без змін.

Тобто суд дійшов до висновку, що ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_7 не надали належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проживання кожного з них із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та здійснювали догляд за останньою.

В подальшому, ОСОБА_4 знаючи про те, що існує рішення апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2016, яке набрало законної сили, змінює свої прізвище та ім`я з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_1 » та повторно звертається до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання членом сім`ї та встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 (справа №569/15545/16-ц). Крім того, ОСОБА_1 умисно не повідомляє суду про існування відповідного судового рішення, яким вже встановлено відсутність факту проживання останньої із ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яке набрало законної сили.

21.06.2017 Рівненським міським судом ухвалено рішення у справі №569/15545/16- ц, яким задоволено позов ОСОБА_9 до Рівненської міської ради. Згідно даного рішення ОСОБА_1 визнано членом сім`ї ОСОБА_3 та встановлено факт проживання ОСОБА_1 понад п`ять років однією сім`єю з ОСОБА_3 .

В подальшому 20.12.2017 дане рішення Рівненського міського суду постановою апеляційного суду Рівненської області було скасовано, а постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2019 постанову апеляційного суду залишено без змін.

Разом з тим, 11.07.2017 до Другої Рівненської державної нотаріальної контори звернулася уже ОСОБА_1 із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно, 11.07.2017 державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1-429 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 . Підставою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 стало рішення Рівненського міського суду від 21.06.2017 у справі №569/15545/16-ц, яке скасоване постановою апеляційного суду Рівненської області.

Разом з тим, прокурор зазначає, що в матеріалах спадкової справи №291/2015 до майна померлої ОСОБА_3 також наявне рішення апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2016 у справі №569/16419/15-ц, яким ОСОБА_4 відмовлено у встановлення факту родинних відносин, факту проживання однією сім`єю і зміну черговості одержання права на спадкування та де судом зроблено висновок, що позивачка - ОСОБА_4 є зовсім чужою людиною для померлої ОСОБА_3 .

Про обізнаність державного нотаріуса Другої Рівненської державної нотаріальної контори про те, що ОСОБА_1 , якій видано свідоцтво про право на спадщину за законом, є ОСОБА_4 , якій рішеннями судів у справі №569/16419/15-ц, відмовлено у встановленні факту родинних відносин, факту проживання однією сім`єю і зміну черговості одержання права на спадкування, свідчить наявна у спадковій справі копія свідоцтва про зміну імені.

В подальшому 11.07.2017 ОСОБА_1 здійснено реєстрацію спірної квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 за собою, а вже 12.07.2017 продано дану квартиру громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у спільну часткову власність, якими 06.10.2017 продано спірну квартиру ОСОБА_2 , у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що вказаний об`єкт нерухомого майна протиправно відчужений на користь третіх осіб, з метою створення перешкод для його подальшого повернення дійсному власнику.

Разом з тим, рішенням Рівненського міського суду від 21.04.2021 у справі № 569/17275/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - друга Рівненська державна нотаріальна контора, Рівненська окружна прокуратура Рівненської області, Рівненська міська рада про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори 11.07.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-429. Так, в ході розгляду вказаної справи суд прийшов до висновку, що рішення Рівненського міського суду про визнання ОСОБА_1 членом сім`ї ОСОБА_3 , та спільне проживання її з померлою понад п`ять років однією сім`єю скасоване. Тобто, скасована правова підстава, згідно якої державним нотаріусом було видано свідоцтво про спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 .

Так, за результатами розгляду справ № 569/15545/16-ц та № 569/16419/15-ц судами встановлено, що ні ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ), ні ОСОБА_7 не є спадкоємцями за законом, а на час подання ОСОБА_12 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 своїх позовів до суду будь які спадкоємці за заповітом чи за законом, які б мали право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , були відсутні, у зв`язку з чим свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМО 095057 від 11.07.2017, видане ОСОБА_1 у спадковій справі № 292/2015 (зареєстроване в реєстрі за № 1 -429) підлягає визнанню недійсним. Окрім того, судом встановлено, що у результаті скасування судових рішень, ОСОБА_7 , теж не набув права на спадкування майна після смерті ОСОБА_3 . Отже, спадкоємці майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , померлої ОСОБА_3 , відсутні. Проте судом зауважено, що є наявне спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 , оскільки на момент смерті спадкодавця належала останній на праві приватної власності, яке відповідно до ст. 1277 ЦК України, за заявою уповноваженого органу підлягає визнанню відумерлою спадщиною.Так, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві власності, у якої відсутні спадкоємці.

Таким чином, так як у ОСОБА_3 відсутні спадкоємці, що встановлено судами у справах (№ 569/15545/16-ц та № 569/16419/15-ц), то відповідно до ст. 1277 ЦК України та ст. 338 ЦПК України, наявні усі підстави для визнання спадщини у вигляді трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 56,0 кв.м. відумерлою та переходу її у власність територіальної громади.

Враховуючи, що первинну реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснено на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на підставі рішення суду, яке скасоване, тому є потреба у скасуванні державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру.

Прокурор вважає, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України майно - спірна квартира АДРЕСА_3 , підлягає витребуванню від ОСОБА_2 як останнього власника на користь територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради, як дійсного власника, в силу визнання спадщини відумерлою, оскільки таке майно вибуло з володіння дійного власника - Рівненської міської ради.

Підставою для звернення до суду з даним позовом виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури зазначає захист інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах в порядку ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з неналежним здійсненням Рівненською міською радою інтересів держави та територіальної громади в суді, як суб`єктом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_13 подано до суду заяву про застосування позовної давності, в якій представник позивача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з цієї підстави. В обґрунтування заяви зазначає, що про наявність постанови Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 №569/15545/16-ц Рівненська місцева прокуратура (на даний час Рівненська окружна прокуратура) знала ще в липні 2018 року. Це підтверджується тим, що Рівненська місцева прокуратура зверталася з клопотанням до Рівненського міського суду про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (те майно, що є предметом спору у даній справі) в рамках кримінального провадження за № 0000057 від 01.06.2018. Те, що прокуратурі було відомо про постанову Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 № 569/15545/16-ц підтверджується клопотанням та Ухвалою Рівненського міського суду від 19.07.2018 року №569/13433/18 (абзаци 12,13 сторінка 2). Враховуючи що, прокуратура подала позов у вересні 2021 року, а обставини їй були відомі ще в липні 2018 року остання пропустила трьохрічний термін позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України. Окрім того представник відповідача ОСОБА_13 зазначає, що наявність чи відсутність справи №569/17275/19 ніяким чином не обмежувало та не перешкоджало прокуратурі звернутися з позовом про відумерлість спадщини в трьохрічний термін позовної давності. Жодних поважних причин пропуску строку позовної давності у позові не наведено. Таким чином, покликання прокуратури (абз.6 ст.16 позову) про те, що наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру Рівненській окружній прокуратурі стаю відомо лише 27.09.2019, після залучення в якості третьої особи до розгляду справи № 569/172719 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Рівненська міська рада, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державний нотаріус Другої Рівненської державної нотаріальної контори Рева Л.Л., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину спростовується вищенаведеними доказами та матеріалами справи, які підтверджують факт виникнення права на звернення до суду щодо предмету позову після прийняття постанови Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 №569/15545/16-ц. Вказує, що постанова Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 №569/15545/16-ц до Рівненської міської ради від суду надійшла 28.12.2017, про що свідчить відповідний штамп на супровідному листі Апеляційного суду Рівненської області від 26.12.2017 № 22-Ц-787/1760/2017 із зазначенням вхідного номера (вх. № 16-1329 від 28.12.2017). Крім того, пізніше 09.07.2018, до Рівненської міської ради від Верховного суду надійшов лист №26158/0/222-18 від 05.07.2018, який по надходженню був зареєстрований за вх.№ 16-925 від 09.07.2018. До листа, крім ухвали, була додана касаційна скарга від ОСОБА_1 на Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 № 569/15545/16-ц. Враховуючи, що Рівненській міській раді обставини справи та наявність постанови Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 № 569/15545/16-ц були відомі ще в грудні 2017 року остання пропустила трьохрічний термін позовної давності, передбачений статтею 257 ЦК України.

01 грудня 2021 року до суду від виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Ю.Грисюка надійшли заперечення на заяву про застосування позовної давності у яких він зазначає, що до 21.04.2021 питання щодо визнання недійсним свідоцтва про спадщину, що видане ОСОБА_1 перебувало на розгляді в суді, а Рівненською окружною прокуратурою, залученої до участі у справі в якості третьої особи, підтримувалася позиція щодо необхідності скасування спірного свідоцтва про право на спадщину. Крім того, наявність на розгляді у Рівненському міському суді позовної заяви про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, фактично позбавляло можливості звернення як Рівненської міської ради, так і Рівненської окружної прокуратури до суду з позовною заявою з тим самим предметом та з тих самих підстав. В свою чергу, позовна вимога про визнання спадщини відумерлою, як стверджує представник відповідача у своїй заяві, за наявності нескасованого свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права приватної власності на спірне майно, було б передчасним. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 13 жовтня 2021 року в приміщенні Рівненського міського суду з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді та заперечень.

Ухвалою суду від 01 липня 2022 року підготовче провадження у справі за позовом Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа особа, якане заявляє самостійних вимог на стороні відповідача державний нотаріус Другої рівненської нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36088245 від 11.07.2017 закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11 серпня 2022 року в приміщенні Рівненського міського суду (м.Рівне, вул.Шкільна,1) з повідомленням (викликом) сторін.

07 вересня 2022 року керівником Рівненської окружної прокуратури М.Горковенко подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка судом розцінена як заява про збільшення ціни позову.

Ухвалою суду від 07 вересня 2022 року позовну заяву Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача державний нотаріус Другої Рівненської нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36088245 від 11.07.2017 визнання спадщини відумерлою та витребування майна залишено без руху, з підстав недоплати судового збору після збільшення ціни позову, про що повідомлено позивача. Надано позивачу строк десять днів з дня вручення ухвали суду, для усунення недоліків, що зазначені в ній.

Ухвалою суду від 22 вересня 2022 року заяву представника позивача Рівненської окружної прокуратури про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви задоволено. Продовжено позивачу Рівненській окружній прокуратурі строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

26 вересня 2022 року до суду надійшла заява керівника Рівненської окружної прокуратури М.Горковенка про усунення недоліків позовної заяви.

Представники Рівненської окружної прокуратури в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, що зазначені в позовній заяві, просили їх задовольнити.

Представник Рівненської міської ради Мозоль Н.Р. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник відповідача ОСОБА_13 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву та заяви про розгляд справи у її відсутність не подала.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Другої Рівненської нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна в судове засідання не з`явилась, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши виступи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Положеннями ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі ст.ст. 167 та 170 ЦК України, набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

У відповідності до ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За змістом ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Тобто, законодавством прямо передбачено право прокурора звертатися до суду в інтересах держави у разі не здійснення або неналежного здійснення органом місцевого самоврядування відповідних повноважень.

Згідно із ч.4 ст.56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (ст. 140 Конституції України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування територіальної громади є однією з гарантій держави.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Положення статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема й житловий фонд.

Враховуючи викладене, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Рівненська міська рада як розпорядник майна територіальної громади міста Рівне та виступає суб`єктом права власності на спірний об`єкт нерухомого майна та зобов`язана здійснювати захист комунальних майнових прав.

Незважаючи на те, що ОСОБА_3 померла більш, ніж шість років тому, Рівненською міською радою обов`язок щодо звернення до суду з вимогами про визнання спадщини відумерлою вчасно не виконаний, не вжито заходів щодо звернення до суду із відповідною заявою в порядку ст.ст. 334-338 ЦПК України та оформлення права власності на спірну квартиру, що належала померлій ОСОБА_3 .. Враховуючи це, право власності на цю квартиру було зареєстровано за іншою особою на підставі скасованих правоустановлюючих документів, тобто відбулось порушення інтересів територіальної громади. Без належного оформлення права власності на майно, неможливо здійснювати охорону та захист спірної квартири.

Як вбачається із матеріалів справи, прокуратура листом від 14.05.2021 за №50-56-1650вих-21 звернулась до Рівненської міської ради із відповідним повідомлення, згідно ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», про встановлений факт того, у померлої ОСОБА_3 відсутні спадкоємці, а підстави видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадкування за законом скасовано, що дає підстави визнання спадщини відумерлою та про звернення до суду із відповідною заявою.

Однак, як вказує прокурор, відповіді з даного приводу надано не було. Відповідно, Рівненською окружною прокуратурою повторно 15.06.2021 скеровано лист за № 50-2580вих-21 щодо виявлених порушень та необхідності вжиття заходів. На що у відповідь листом від 22.06.2021 за №05-1615, 05-1243 Рівненська міська рада зазначила, що заходи, спрямовані на визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання спадщини відумерлою не вживала.

Вказане свідчить про самоусунення відповідних органів місцевого самоврядування від дієвого захисту майнових інтересів територіальної громади міста Рівне. Судовий захист прав місцевого самоврядування, відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є одним із принципів його здійснення в Україні. Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1). Однак, такий захист у досудовому та судовому порядку Рівненська міська рада через свої органи місцевого самоврядування не здійснила.

Таким чином, порушення інтересів держави в особі територіальної громади міста Рівне вбачається в тому, що квартира, яка є предметом спору, не передана територіальній громаді міста та нею заволоділи незаконним шляхом, що позбавляє Рівненську міську раду ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатись нею в інтересах громади, чим завдається шкода державі.

Усі зазначені вище обставини свідчать про наявність «порушень інтересів держави» у розумінні статті 23 Закону України «Про прокуратуру», що, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, є виключним випадком для представництва місцевою прокуратурою інтересів держави, у зв`язку з чим Рівненська окружна прокуратура звернулась до суду.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Рівне померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , що видане 03 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1263.

13 січня 2016 року ОСОБА_4 подано до Другої державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 як спадкоємцем четвертої черги за законом. При цьому зазначено, що рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю нею буде подано додатково.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про визнання членом сім"ї та встановлення факту проживання однією сім"єю - відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , а саме, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 є дядьком ОСОБА_7 . Встановлено факт проживання однією сім"єю на протязі останніх п"яти років, з весни 2010 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . Змінено черговість одержання права на спадкування і визнано ОСОБА_7 спадкоємцем другої черги. Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 мотивовано тим, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивачки про те, що вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю і була членом її сім`ї, належних і допустимих доказів позивачка до суду не надала. Позивачка є зовсім чужою людиною для ОСОБА_3 , з позовом вона звернулась до ОСОБА_8 , яка ніколи не була членом сім`ї чи родичкою ОСОБА_3 , тобто до зовсім сторонньої особи, яка не може бути відповідачем у цій справі, і судом не встановлено які ж права порушуються ОСОБА_8 при розгляді вказаної справи.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю на протязі останніх пяти років, з весни 2010 року, ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , зміни черговості одержання права на спадкування та визнання ОСОБА_7 спадкоємцем другої черги скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті оскаржуване рішення залишено без змін. Апеляційним судом Рівненської області під час розгляду цієї справи встановлено, що на час подання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 своїх позовів до суду будь-які спадкоємці за заповітом чи за законом, які б мали право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , були відсутні. Оскільки дядько ОСОБА_7 ОСОБА_14 помер раніше і спадщину після смерті останнього прийняла його дружина ОСОБА_3 , з якою у ОСОБА_7 відсутня кровна спорідненість, тому останній не може бути спадкоємцем ОСОБА_3 1-3 черги. За таких обставин, на думку колегії суддів, належним відповідачем за вимогами ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в першу чергу мав би бути орган місцевого самоврядування Рівненська міська рада, оскільки спір в цій справі стосується і її прав та інтересів, так як у разі відсутності законних спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , майно останньої підлягає переходу у власність громади міста Рівне. На розсуд колегії суддів, ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_7 , не надали належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що кожен із них проживав із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та здійснювали за останньою догляд. Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_8 в ході апеляційного розгляду справи заявили, що спадкодавець ОСОБА_3 багато років перебувала у хворобливому стані і її доглядом займався її чоловік ОСОБА_14 , який до дня своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 , мав задовільний стан свого здоров`я та не потребував сторонньої допомоги. Дана обставина, на переконання колегії суддів, спростовує твердження обох позивачів про те, що вони, кожен окремо, проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, бо у такому разі, вони мали б одночасно проживати однією сім`єю і разом з чоловіком останньої, який помер раніше своєї дружини лише на 2 роки і будь-якої сторонньої допомоги не потребував.

Постановою Верховного суду від 11 квітня 2018 року рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року залишено без змін.

Як вбачається із матеріалів, справи 26 січня 2017 року відповідач змінила ім`я з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_1 », що стверджується копією свідоцтва про зміну імені, що видане повторно 06 липня 2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області серії НОМЕР_2 .

15 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради про визнання членом сім"ї та встановлення факту проживання однією сім"єю. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року у вказаній справі позов ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання членом сім"ї та встановлення факту проживання однією сім"єю задоволено повністю. Визнано ОСОБА_1 членом сім`ї ОСОБА_3 , 1930 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено щодо ОСОБА_1 факт проживання понад п`ять років однією сім`єю з ОСОБА_3 , 1930 року народження, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11 липня 2017 року ОСОБА_1 подала до Другої Рівненської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , зазначивши, що є спадкоємцем четвертої черги, як особа, що проживала однією сім`єю з померлою, що стверджується рішенням Рівненського міського суду від 21.06.2017.

Того ж дня, 11 липня 2017 року відповідачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 та проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором прав на нерухоме майно Ревою Л.Л. (рішення №36088245).

Наступного дня, 12 липня 2017 року між ОСОБА_1 , як продавцем та ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , як покупцями укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М., та зареєстровано в реєстрі за №246.

06 жовтня 2017 року між ОСОБА_11 і ОСОБА_10 як продавцями, та ОСОБА_2 як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 30000 гривень.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2017 року скасовано. В позові ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про визнання членом сім`ї ОСОБА_3 , 1930 року народження, та встановлення факту її проживання понад п`ять років однією сім`єю з ОСОБА_3 померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовлено. У постанові Апеляційним судом Рівненської області зазначено, що ОСОБА_4 тепер ОСОБА_1 претендуючи на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , як на спадкове майно, вже зверталась до Рівненського міського суду з позовними вимогами про визнання її членом сім`ї померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , 1930 року народження та встановлення факту проживання однією сім`єю з нею протягом п`яти років. Рішенням Рівненського міського суду від 26 серпня 2016 року в справі № 569/16419/15ц в задоволенні її позовних вимог було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 жовтня 2016 року при перегляді наведеного вище судового рішення, було встановлено обставини та зроблено висновок, що "твердження як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_7 про те що, кожен з них окремо проживав з ОСОБА_3 понад п`ять років однією сім`єю перед її смертю, спростовано матеріалами справи, бо в такому разі вони мали б одночасно проживати однією сім`єю і разом з чоловіком спадкодавці - ОСОБА_14 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і до смерті мав задовільний стан здоров`я та сам доглядав за своєю дружиною. Зазначене рішення апеляційного суду не скасоване і є чинним. Отже, виходячи з наведеного, обставина встановлена щодо ОСОБА_4 , що вона не проживала п`ять років однією сім`єю зі спадкодавицею не потребує доказування в даній справі. Слід зазначити, що і в даній справі заявивши численних свідків ОСОБА_1 не довела та й не могла довести необхідні умови передбачені законом для отримання спадкового майна."

Постановою Верховного суду від 29 липня 2019 року постанову апеляційного суду Рівненської області від 20 грудня 2017 року залишено без змін.

Таким чином, правова підстава згідно якої державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 скасована.

За результатами розгляду справ № 569/15545/16-ц та № 569/16419/15-ц судами встановлено, що ні ОСОБА_4 ( ОСОБА_1 ), ні ОСОБА_7 не є спадкоємцями за законом, а на час подання ОСОБА_5 ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_7 своїх позовів до суду будь-які спадкоємці за заповітом чи за законом, які б мали право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , були відсутні, у зв`язку з чим свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМО 095057 від 11.07.2017, видане ОСОБА_1 у спадковій справі № 292/2015 (зареєстроване в реєстрі за № 1-429) підлягає визнанню недійсним.

За приписами статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 зробив висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю па момент відкриття спадщини тощо.

Визнання недійсним у даному випадку свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане ОСОБА_1 , на підставі якого було зареєстровано речове право за відповідачем, є підставою для припинення такого права та скасування його реєстрації в Державному реєстрі.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Частинами 1 та 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов`язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.

Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Враховуючи, що первинну реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснено на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на підставі рішення суду, яке скасоване, тому є потреба у скасуванні рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру.

Судом встановлено, що у результаті скасування судових рішень, ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_7 не набули права на спадкування майна після смерті ОСОБА_3 . Отже, спадкоємці майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , померлої ОСОБА_3 , відсутні.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відповідно до вимог ст. 338 ЦПК України, суд встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або не прийняли спадщину, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що спадкоємці після смерті ОСОБА_3 як за заповітом, так і за законом відсутні спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 підлягає визнанню відумерлою.

Щодо вимог позивача про витребування від ОСОБА_2 спірної квартири на користь територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради суд зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим відповідно до положень статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею.

Територіальна громада не є власником спірного майна до ухвалення судом рішення про визнання спадщини відумерлою, однак в силу закону на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок по захисту прав територіальної громади, що свідчить про наявність законного інтересу який полягає в тому, щоб майно, яке може бути визнане відумерлою спадщиною, не було незаконно виведено зі спадкової маси, оскільки від цього залежить подальша можливість переходу такого майна у власність територіальної громади.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 641/1689/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 640/17297/15-ц, від 09 лютого 2022 року у справі 640/23065/14.

У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Подібний за змістом правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання.

У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном та право на повагу до житла, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, може розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, статті 8 Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами особи, яка заявила про захист права, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.

Принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій є оціночним і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 521/19/18.

Суд, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спору, враховуючи встановлені обставини протиправного вибуття спірної квартири, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, відсутність волі територіальної громади м. Рівне на вибуття із її володіння спірної квартири, дійшов висновку про наявність підстав для витребування спірної квартири на користь Рівненської міської ради в порядку статті 388 ЦК України. Застосований спосіб захисту прав територіальної громади спрямований на підтримання принципу законності у сфері обігу нерухомого майна, а також створення належних умов для розподілу суспільних благ, зокрема виконання органом місцевого самоврядування своїх повноважень щодо передачі житла у користування найменш забезпеченим та найбільш соціально вразливим категоріям мешканців відповідної територіальної одиниці.

Непропорційного втручання у право відповідача ОСОБА_2 на мирне володіння майном, придбаним згідно з договором за 30000 грн, судом не встановлено. При цьому враховано, що ОСОБА_2 в судове засідання жодного разу не з`явилась, своєї позиції щодо позовних вимог не висловила, а також те, що нею не заявлено у цій справі вимог про виплату їй конкретної суми компенсації за рахунок держави. Такого права ОСОБА_2 не позбавлена.

Конкретний розмір шкоди, завданої добросовісному набувачу продавцем або державою у кожному окремому випадку встановлюється індивідуально з урахуванням обставин справи та підставі здійсненої судами правової оцінки доказів, наданих учасниками справи на підтвердження своїх вимог та заперечень. Адекватна компенсація чи інше належне відшкодування не обов`язково мають дорівнювати сумі, обґрунтовано пов`язаній із вартістю майна, і можуть складатись з надання іншого майна, на яке має право приватна особа, передання майна в користування тощо.

Що стосується заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_13 про застосування строку позовної давності до вимог виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Ю.Грисюка в інтересах Рівненської міської ради суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У заяві про застосування позовної давності представник відповідача ОСОБА_1 покликається на те, що Рівненській окружній прокуратурі станом на липень 2018 року було відомо про постанову Апеляційного суду Рівненської області від 20.12.2017 у справі № 569/15545/16-ц, у зв`язку з чим, пред`являючи позов у вересні 2021 року прокурором пропущений трирічний термін позовної давності.

Суд вважає, що дане судження не відповідає вимогам законодавства та обставинам справи з огляду на наступне.

Так, 07.12.2015 ОСОБА_4 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання її членом сім`ї ОСОБА_3 та встановлення факту проживання однією сім`єю (справа №569/16419/15-ц). В свою чергу, в ході судового розгляду 04.03.2016 до суду було третьою особою ОСОБА_7 (племінником померлої ОСОБА_3 ) подано позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про встановлення факту родинних відносин, факту проживання однією сім`єю і зміну черговості одержання права на спадкування. Рішенням Рівненського міського суду від 26.08.2016 у справі №569/16419/15-ц ухвалено рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зокрема, судом встановлено, твердження позивачки про те, що вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю і була членом її сім`ї не знайшло свого підтвердження, до суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували викладені у позовній заяві обставини. Крім того, судом зроблено висновок, що позивачка - ОСОБА_4 є зовсім чужою людиною для померлої ОСОБА_3 . Цим же рішенням задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 , а саме: встановлено факт родинних відносин, факт проживання однією сім`єю на протязі останніх п`яти років (з весни 2010) та змінено черговості одержання права на спадкування - визнано ОСОБА_7 спадкоємцем другої черги. Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу. Однак, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2016 у справі №569/16419/15-ц рішення Рівненського міського суду Рівненської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 залишено без змін, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові. Дане рішення постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 залишено без змін.

В подальшому, ОСОБА_4 знаючи про те, що існує рішення апеляційного суду Рівненської області від 26.10.2016 яке набрало законної сили, змінює свої прізвище та ім`я з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_1 » та повторно звертається до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання членом сім`ї та встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 (справа №569/15545/16- ц). Крім того, ОСОБА_1 не повідомляє суду про існування відповідного судового рішення, яким вже встановлено відсутність факту проживання останньої із ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яке набрало законної сили.

21.06.2017 Рівненським міським судом ухвалено рішення у справі №569/15545/16- ц, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Рівненської міської ради. Згідно даного рішення ОСОБА_1 визнано членом сім`ї ОСОБА_3 та встановлено факт проживання ОСОБА_1 понад п`ять років однією сім`єю з ОСОБА_3 .

В подальшому 20.12.2017 дане рішення Рівненського міського суду постановою апеляційного суду Рівненської області було скасовано, а постановою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.07.2019 залишено без змін.

Разом з тим, 11.07.2017 до Другої Рівненської державної нотаріальної контори звернулася уже ОСОБА_1 із заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно, 11.07.2017 державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1-429 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_15 .

Підставою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 стало рішення Рівненського міського суду від 21.06.2017 у справі №569/15545/16-ц, яке скасоване постановою апеляційного суду Рівненської області.

В січні 2018 року дане рішення апеляційного суду Рівненської області від 21.06.2017 року у справі №569/15545/16-ц було оскаржено ОСОБА_1 .P. 29.07.2019 Верховним судом у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалено остаточне рішення по справі - постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Як вже зазначалося раніше, відповідачем у справі була Рівненська міська рада, яка представляла інтереси територіальної громади у даних спірних правовідносинах.

У відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Так, як статтею 131 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

В подальшому, у вересні 2019 року ОСОБА_7 до Рівненського міського суду було подано позовну заяву про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Відповідно, 27.09.2019 Рівненським міським судом відкрито провадження по справі №569/17275/19 та залучено до участі в якості третьої сторони Рівненську міську раду та Рівненську окружна прокуратуру.

Рішенням Рівненського міського суду у справі № 569/17275/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_16 , треті особи без самостійних вимог на стороні позивача - друга Рівненська окружна прокуратура Рівненської області, Рівненська міська рада треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача - друга Рівненська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки аналіз змісту глави 85 ЦК України свідчить, що у цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування свідоцтва про право на спадщину за позовом заінтересованої особи в судовому порядку.

Разом з тим, в ході розгляду вказаної справи суд прийшов до висновку, що правова підстава згідно якої державним нотаріусом було видано свідоцтво про спадщину за законом на ім`я ОСОБА_17 скасована та що ні ОСОБА_18 ( ОСОБА_1 ) ні ОСОБА_19 не є спадкоємцями за законом, а на час подання ОСОБА_4 , ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_7 своїх позовів до суду будь-які спадкоємці за заповітом чи за законом, які б мали право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 , були відсутні, у зв`язку з чим свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМО 095057 від 11.07.2017, видане ОСОБА_1 у спадковій справі № 292/2015 (зареєстроване в реєстрі за № 1 -429) підлягає визнанню недійсним.

Окрім того, судом встановлено, що у результаті скасування судових рішень, ОСОБА_7 , теж не набув права на спадкування майно після смерті ОСОБА_3 . Отже, спадкоємці майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , померлої ОСОБА_20 , відсутні. Проте судом зауважено, що є наявне спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 , оскільки на момент смерті спадкодавця належала останній на праві приватної власності, яке відповідно до ст. 1277 ЦК України, за заявою уповноваженого органу підлягає визнанню відумерлою спадщиною.

Рішення по справі Рівненським міським судом ухвалено 21.04.2021 року.

В свою чергу, статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до позовної заяви, серед яких окрім іншого є підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, згідно ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, до 21.04.2021 питання щодо визнання недійсним свідоцтва про спадщину перебувало на розгляді в суді, а Рівненською окружною прокуратурою, залученої до участі у справі в якості третьої особи, підтримувалася позиція щодо необхідності скасування спірного свідоцтва про право на спадщину. Крім того, наявність на розгляді у Рівненському міському суді позовної заяви про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, фактично позбавляло можливості звернення як Рівненської міської ради, так і Рівненської окружної прокуратури до суду з позовною заявою з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В свою чергу, позовна вимога про визнання спадщини відумерлою, як стверджує представник відповідача ОСОБА_1 у своїй заяві, за наявності нескасованого свідоцтва про право на спадщину та державної реєстрації права приватної власності на спірне майно, було б передчасним.

З огляду на вищевикладене, заява про застосування позовної давності, що подана представником ОСОБА_1 ОСОБА_13 не відповідає обставинам справи, є помилковою, тому не заслуговує на увагу.

З огляду на встановлені судом обставини, на які позивач послався, як на підставу своїх вимог, що підтверджені письмовими доказами, які визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми у їх сукупності, - суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури Ю.Грисюка в інтересах Рівненської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Другої нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36088245 від 11.07.2017 року, визнання спадщини відумерлою та передачу територіальній громаді міста майна задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМО 095057 від 11.07.2017 року, що видане ОСОБА_1 у спадковій справі № 292/2015 (зареєстроване в реєстрі за № 1-429) державним нотаріусом Другої Рівненської нотаріальної контори на спадщину у виді квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36088245 від 11.07.2017, оформлене записом про право власності № 21334250 від 11.07.2017 про право власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загально площею 56,0 кв.м. вартістю 1033184,80 грн. (реєстраційний номер нерухомого майна 01) відумерлою спадщиною.

Витребувати від ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради () квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 56,0 кв.м. та вартістю 1033184,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Рівненської обласної прокуратури понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі по 11153,89 гривень з кожної.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач Рівненська міська рада, в інтересах якої діє виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури, м. Рівне, вул. Соборна, 12-а.

відповідач ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача державний нотаріус Другої нотаріальної контори Рева Ліана Леонтіївна, м.Рівне, вул. Соборна, 98 м.Рівне, .

Повний текст рішення суду складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя