ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6452/22 Справа № 242/5644/18 Суддя у 1-й інстанції - Хацько Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
01 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря Заворотного К.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Григоренко Катерини Іванівни,
на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 липня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку Укргазбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позивач у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на предмет солідарного стягнення з відповідачів виниклої станом на 14 вересня 2018 року заборгованості за кредитним договором у розмірі 198 487,25 грн., з якої: 168 808,48 грн. - сума кредиту, 29 678,77 грн. - нараховані проценти за користування кредитом за період з 01 червня 2014 року по 30 квітня 2015 року, на підставі тривалого невиконання відповідачами, з яких ОСОБА_2 є поручителем за договором поруки №312/119-1 від 16 жовтня 2012 року, зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором №2203/119-312 від 16 жовтня 2012 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 /а.с.1-4/.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 липня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором за період з 01 листопада 2015 року по 15 липня 2017 року в розмірі 114 049 грн. 61 коп., що становить заборгованість за тілом кредиту. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено в зв`язку із пропуском строку позовної давності. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с.214-219/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_3 , подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що порука за кредитним договором припинена у зв`язку із пропуском строку пред`явлення вимоги, а строк на звернення позивача до суду з цими вимогами до основного боржника сплив за строком позовної давності, що судом першої інстанції не взято до уваги, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права і є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог /а.с.223-226/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 жовтня 2012 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2203/119-312, у відповідності до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 218700,00 грн. За змістом п. 1.5 Договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування на рахунок ТОВ «Н Моторс Схід».

Згідно з п. 1.3.1 Кредитного договору строк кредитування становить з 16 жовтня 2012 року по 15 жовтня 2017 року.

У відповідності до п. 1.4.1 Кредитного договору за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процента ставка встановлюється у розмірі 18,8% річних.

За положеннями, встановленими в п. 2.3 Кредитного договору кредит забезпечується фінансовою порукою ОСОБА_2 .

Згідно з п. 3.1. Кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього Договору, та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 5707,00 грн. (крім першого та останнього платежів) щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця шляхом внесення коштів на рахунок банку в Касі банку або шляхом безготівкового перерахування.

У відповідності до п. 3.5 Договору Банк самостійно розподіляє кошти з Рахунку кредиту у день їх зарахування, що надійшли як періодичний платіжна погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами.

За умовами, визначеними в п. 4.3.1 Договору Позичальник зобов`язується використати кредитні кошти на цілі, визначені в Договорі, а також повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно цього Договору.

Крім того, 16 жовтня 2012 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка зазначена в договорі як Поручитель, був укладений договір поруки № 312/119-1.

У відповідності до п. 1.1. Договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Позичальником зобов`язань по Кредитному договору №2203/119-312 від 16 жовтня 2012 року, укладеному між Кредитором та Позичальником.

Згідно з п. 1.2 Договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором.

За змістом п. 1.4 Договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором.

Згідно з п. 3.1. Кредитного договору позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього Договору, та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 5707,00 грн. (крім першого та останнього платежів) щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця шляхом внесення коштів на рахунок банку в Касі банку або шляхом безготівкового перерахування.

Відповідачем ОСОБА_1 було здійснено останній черговий платіж за умовами договору кредиту 10 червня 2014 року, що підтверджує порядок періодичних ануітентних платежів за цим договором.

Разом з тим, у відповідності до п. 3.5 Договору Банк самостійно розподіляє кошти з Рахунку кредиту у день їх зарахування, що надійшли як періодичний платіжна погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами.

Судом першої інстанції встановлено з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , що банком зобов`язання щодо надання кредитних коштів було виконано в повному обсязі, а саме шляхом перерахування суми, обумовленої в договорі на рахунок ТОВ «Н Моторс Схід».

Разом з тим, згідно із розрахунком заборгованості, наданим банком, відповідачем ОСОБА_1 були допущені порушення умов кредитного договору в частині повернення грошових котів та сплати процентів, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 14 вересня 2018 року становить 198487,25 грн., та складається з наступних сум:

-заборгованість за тілом кредиту - 168 808,48 грн.;

-заборгованість за процентами, нарахованими за період з 01 червня 2014 року по 30 квітня 2015 року - 29 678, 77 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що виникла заборгованість за кредитним договором підлягає солідарному стягненню з відповідачів, як солідарних боржників, однак у сумі 114 049,61 грн., як заборгованість, що виникла з 01 листопада 2015 року по 15 жовтня 2017 року, а стягнення іншої суми заборгованості, заявлена позивачем поза межами строків позовної давності, а тому і не підлягає стягненню, проте, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 здійснив останній платіж 10 червня 2014 року на виконання п.3.1 кредитного договору, що не заперечував і сам відповідач, який, в силу ст.ст. 610, 612 ЦК України, вважається боржником, який прострочив зобов`язання, однак судом не було взято до уваги те, що наступний черговий платіж ним здійснений не був 10 липня 2014 року, що і є початком позовної давності для позивача щодо пред`явлення позовної вимоги до боржника.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно до умов кредитного договору від 16 жовтня 2014 року кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості 15 жовтня 2017 року шляхом сплати ануїтентних платежів з 1-го по 10-е числа кожного місяця протягом строку погашення.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявили про застосування строків позовної давності як в суді першої, та в апеляційній інстанції, однак суд першої інстанції помилково зазначив період, який не знаходиться поза межами позовної давності, зокрема, з 01 листопада 2015 року по 15 жовтня 2017 року, вважаючи за можливе стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідачів, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Колегія суддів зазначає, що у випадку встановлення умовами договору окремих самостійних зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, який для позивача настав з 10 липня 2014 року та закінчився 10 листопада 2017 року.

Проте суд першої інстанції, у справі, яка переглядається, не врахував зазначені правові норми і не перевірив доводів відповідачів щодо припинення погашення ним заборгованості перед банком з 10 червня 2014 року, тоді як позивач з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості звернувся лише у жовтні 2018 року, тобто з пропуском встановленого як умовами договору, так і положеннями ст. 257 ЦК України, строку, що у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Зазначене повністю узгоджується з усталеною практикою як Верховного Суду України, так і Верховного Суду, який від позицій, викладених раніше в низці постанов, не відійшов.

Разом з цим, судом не досліджено обставин та не надано правової оцінки доводам відповідачів щодо припинення поруки ОСОБА_2 .

Отже, умови договору поруки №312/119-1 від 16 жовтня 2012 року, зокрема п.5 договору, передбачають про настання події та встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК, оскільки умовами Кредитного договору №2203/119-312 від 16 жовтня 2012 року передбачено календарну дату повернення кредиту 15 жовтня 2017 року, а умовами Договору поруки встановлено подію, яка настане з дня настання строку виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, тобто з прострочення основним боржником внесення чергового платежу по кредитному договору у відповідності до Графіку платежів, якою є у цій справі 10 червня 2014 року. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, висновок Великої палати Верховного Суду №1519/2-3165/11 від 03 липня 2019 року).

Відтак, заявлені вимоги позивачем про стягнення в солідарному порядку, зокрема, з поручителя ОСОБА_2 заборгованості по основному зобов`язанню боржника ОСОБА_1 не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а як наслідок, і не можуть бути задоволені.

Зазначені обставини не було враховано районним судом при ухваленні рішення по справі. Таким чином, рішення суду підлягає повному скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Доводи відповідачів колегія суддів при розгляді їх апеляційної скарги враховує та вважає їх доречними і достатніми для належного з`ясування обставин, яким не була надана належна правова оцінка судом першої інстанції.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Григоренко Катерини Іванівни задовольнити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 липня 2022 року скасувати.

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку Укргазбанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров