Дата документу 15.07.2022
Справа № 334/6673/21
Провадження № 2/334/538/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

при секретарі Саламаха С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ящук Олени Валеріївни до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району; орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 в особі представника адвоката Ящук О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району; орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визначення місця проживання дитини з батьком, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне.

З 14.01.2017 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Дніпровським районним відділом РАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 06. 31.05.2021 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідача про розірвання шлюбу (справа № 335/5730/21).

Від шлюбу мають малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з грудня 2020 року, з моменту припинення шлюбних відносин, проживає з позивачем і перебуває на його утриманні.

Спільне життя не склалося з причин несумісності поглядів та характерів, досить част виникали сварки з різних побутових питань та інших причин. В грудні 2020 року відповідач покинула родину і з того часу вони не мешкають разом. Позивач самостійно виховує дитину, несе матеріалні витрати по придбанню одягу та інших необхідних речей для життя та розвитку дитини, здійснює його лікування.

Позивач проживає у квартирі, де створені всі належні умови для проживання, виховання та утримання дитини. В квартирі обладнана кімната для дитини, позивач уклав декларацію з лікарем педіатром, що надає первинну медичну допомогу та здійснює лікування дитини без участі відповідача. Дитина відвідує Центр розвитку особистості «Унікум» з 01.09.2020 року, мати протягом перебування дитини у садочку з вихователем не спілкувалася, дитину з садочка не забирала, батьківські збори та свята і спільні заходи з батьками не відвідувала. Також дитина відвідує Освітній Центр «Розумка» з 31.01.2021 року по теперішній час, відповідно до довідки на заняття дитину приводить та забирає виключно тато, який вчасно сплачує за його навчання.

Враховуючи, що дійти згоди з відповідачем щодо місця проживання малолітньої дитини не вдалося, позивач змушений звернутися до суду із цим позовом, у якому просить визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (усіх видів доходу) платни кА аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з дня подання похову до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

31.12.2021 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечує проти позову та зазначає, що вона разом з чоловіком ОСОБА_1 , сумісним сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сином від попереднього шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали за адресою: АДРЕСА_1 з липня 2020 року по травень 2021 року. Наприкінці грудня 2020 року вона дійсно була змушена поїхати з даної адреси. Тому що боялася за свого старного сина ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_3 та за семе особисто, оскільки колишній чоловік ОСОБА_1 міг нанести тілесні ушкодження їй та сину. Через зловживання позивачем алкоголем вона зазнала домашнього насильства і з цого приводу в грудні 2020 року була викликана поліція на адресу мешкання АДРЕСА_1 , черз що вона вимушена була поїхати до батьків в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області. На той час вона вважала, що спільному сину ОСОБА_7 позивач не завдасть шкоди, оскільки він його рідний батько і тому він залишився з ним. В січні 2021 року вона повернулася до позивача ОСОБА_1 в м.Чернігів, дане рішення вони прийняли сумісно. В лютому 2021 року на грунті зловживання позивачем алкоголем, шлюбні стосунки фактично були припинені, але вона намагалася відновити стосунки заради сім`ї. Наприкінці лютого 2021 року позивач без попередження відповідача, відвіз сина ОСОБА_7 до своєї матері, ОСОБА_8 в АДРЕСА_2 , внаслідок чого вона викликала поліцію та написала заяву. На початку червня 2021 року ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_9 переїхала до своїх батьків в м.Кривий Ріг, куди приїхав позивач та намагався налагодити відносини, вони поїхали на сумісний відпочинок до моря, де позивач влаштував сварку, рано вранці забрав сина ОСОБА_7 та виїхав з відпочинку. Після цього вона подала позовну заяву про розірвання шлюбу, який 09.09.2021 року було розірвано. 21.09.2021 року у приватного нотаріуса Запорізького МНО Якіб`юк Ю.А. вона підписала нотаріально посвідчену заяву про визнання даного позову лише тому, що позивач ОСОБА_1 запевнив її, що з таким рішенням суду де буде визначено місце проживання сина з батьком, йому буде легше перетинати кордон з АР Крим на відпочинок, де у них є помешкання, яке було придбано в період спільного проживання яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , а так дитина буде постійно мешкати разом з матір`ю. Позивач її обдурив, вона не може бачитися з сином, якого не бачила з жовтня 2021 року. З позовними вимогами про стягнення з неї аліментів вона також не згодна, оскільки позивач запевняв її, що він буде сплачувати їй аліменти на сина ОСОБА_7 у добровільному порядку та висилати кошти в м.Кривий Ріг.

Прсить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

31.12.2021 до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку для подання зустрічної позовної заяви, ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30.06.2022 року у задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Ухвалою суду від 06.10.2021 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду, зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надати висновок щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Представник позивача у судове засіданні не з`явилася. Направила до суду заяву з проханням провести судове засідання без її пристуності, на задоволенні позовних вимог наполягає та просила їх задовольнити з врахуванням пояснень сторін та письмових доказів.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник адвокат Брагін Д.О. у судовому засіданні в режимі відео конференції заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві.

Від третьої особи - представника Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, в особі спеціаліста відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи.

Від третьої особи представника Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району надійшов лист, у якому просить розглядати справу без присутності у судовому засіданні представника та прийняти рішення якнайкраще в інтересах дитини.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 виданого Дніпровським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій облсті 19.06.2018, актовий запис № 06, сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.01.2017 перебували у шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2021 розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області 10.03.2017, актовий запис № 260.

Також встановлено, що сторони у справі разом не проживають з грудня 2020 року, на думку позивача, та з липня 2021 року, за версією відповідача, з жовтня 2021 року відповідач не бачила сина ОСОБА_7 , після розірвання відносин їх син проживав разом із батьком ОСОБА_1 . Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Відповідно до наданих позивачем та досліджених у судовому засіданні належних доказів ОСОБА_1 з 11.12.2010 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 19.05.2017 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_4 . Вказане підтверджується: довідками з місця проживання.

У ході судового розгляду досліджені надані сторонами письмові докази (відповідні довідки: з місця роботи батьків; з місця навчання та з місця відвідування різних секцій дитиною, інформація про майно, про місце проживання сторін, характеристики, акти обстеження умов проживання батьків, скріншоти переписок сторін, тощо), які суд приймає до уваги як належні докази, та відповідно до яких встановлено, що сторони у справі (батьки дитини) офіційно працевлаштовані та отримують відповідні доходи, приділяють дитині достатньо уваги і часу для розвитку, виховання, кожен окремо, турбуються про її здоров`я, кожним із батьків створено необхідні умови для проживання та виховання дитини за їх місцем проживань.

Відповідно до ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за №17.02/01-27/1280 від 12.11.2021, вбачається, що вказане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Як вбачається з висновку, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 55-56).

При дослідженні судом вказаного висновку органу опіки вбачається, що визначаючи за можливе визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , комісія Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, зокрема, виходила з того, що за адресою проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 створені належні умови для проживання, повноцінного розвитку та виховання малолітнього ОСОБА_7 . При цьому, акту обстеження житлових умов суду не надано, при складанні даного висновку комісія обрала за основу нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Якіб`юк Ю.А. заяву від 21.09.2021р. про визнання позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_10 , 2017 р.н. з батьком.

Як пояснила у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , позивач запевнив її, що з рішенням суду де буде визначено місце проживання сина з батьком, йому буде легше перетинати кордон з АР Крим на відпочинок, де у них є помешкання, яке було придбано в період спільного проживання яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , а так дитина буде постійно мешкати разом з матір`ю.

Отже, оцінюючи вказані висновки органів опіки та піклування, враховуючи викладені у них обставини та підстави, суд не примає їх до уваги (відступає від висновків про визначення місця проживання разом із батьком), виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина, в силу свого віку, не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

З матеріалів справи вбачається, що як у батька, так і у матері створено належні матеріально-побутові умови для перебування дитини, підстав які б перешкоджали проживанню дитини з батьком чи матір`ю, фахівцями не виявлено, дитина однаково любить як батька так і матір, батьки приймають активну участь у вихованні та навчанні дитини.

Разом з тим, між батьками малолітнього ОСОБА_7 існує тривалий конфлікт з приводу місця проживання дитини, що негативно відображається на психіці ОСОБА_7 , враховуючи його вік.

За такого, суд не може прийняти до уваги вищевказані висновки органів опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з батьком, оскільки вони є неповними та зроблені без врахування усіх встановлених обставин, з огляду на їх поверхневість та відсутність у них належного мотивування, а тому є недостатньо обґрунтованими та такими, що не повністю враховують інтереси дитини.

Крім того, суду наданий висновок психолога - психоаналітика щодо психологічного стану та взаємовідносин в родині, де проживає, психологічну підготовленість при зміні оточення малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного ОСОБА_11 , психологом - психоаналітиком, головою Запорізької обласної громадської організації «Об`єднання психологів та психоаналітикоів «Взаємодія», згідно якого доцільним буде визначити місце проживання дитини з батьком (а.с.19-22). В даному висновку викладені певні обставини, які стали відомі психологу тільки з розмови з позивачем і які не підтверджені належними та допустимими доказами, а саме те, що в ході напівскоконструкованого інрерв`ю виявлено ознаки домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_10 з боку матері ОСОБА_2 .

Крім того, в наданій суду декларації № 001-2А8К-МЕАО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 28.05.2021 року вказано місце фактичного проживання чи перебування: АДРЕСА_1 і відповідальна особа для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом вказана ОСОБА_2 , в Договорі № 16/20-Ч про надання послуг з 01.09.2020р. між ТОВ «Центр розвитку особистостей «Унікум» та ОСОБА_1 місцезнаходження даного центру вказано як АДРЕСА_5 , а місцеперебування ОСОБА_1 як АДРЕСА_6 (а.с.27-30), центр розвитку «Розумка», який відвідує ОСОБА_12 розташований за адресою: АДРЕСА_7 .

Вищенаведене не підтверджує дані висновків Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування про проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 .

Місце проживання позивача та місце перебування дитини на час розгляду справи судом достеменно не встановлено.

На а.с. 138 міститься Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.02.2022р. № 0000317, відповідно до якого 15.10.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 втратила зв`язок зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував за місцем мешкання свого батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд враховує позицію, викладену у постанові ВС від 9.11.2020 у справі №487/7241/18, відповідно до якої зазначено, що, визначаючи місце проживання дитини, суд може враховувати її думку. Проте згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору щодо її виховання, місця проживання (у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав або їх поновлення), а також спору щодо управління її майном. Однак така думка не матиме прямої дії на рішення суду.

Існування між батьками малолітнього ОСОБА_7 тривалого конфлікту з приводу місця проживання дитини, наслідки якого негативно відображаються на психологічному стані останнього, також підтверджується висновками психологів.

Крім того, на думку суду, як вбачається з матеріалів справи, посилення конфліктних ситуацій, наслідок яких негативно відображається на дитині, створюється батьками шляхом вчинення дій щодо дитини без будь якої згоди та узгодження між останніми.

Викладені у позовній заяві обставини не були підтверджені показами свідків, клопотання про їх виклик у підготовчому судовму засіданні не заявлявся.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

За вимогами статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18).

Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема, у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Отже, враховуючи викладене, вивчивши матеріали справи, надаючи належну оцінку усім обставинам справи, суд доходить достатньо обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 82, 141, 258-259, 263-265, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Добрєв М. В.