П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 565/378/22

Провадження № 22-ц/4815/1018/22

Головуючий у Кузнецовському міському суді

Рівненської області: суддя Малков В.В

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

09 год. 37 хв. 23 травня 2022 року в м. Вараш Рівненської області

Повний текст складено: 25 травня 2022 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 травня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримку виконання рішення та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2022 році в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш (далі ТЦСО (НСП) м.Вараш) про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримку виконання рішення та моральної шкоди.

Мотивуючи вимоги, покликався на те, що 20.03.2020 рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області в справі № 565/2129/18, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 17.08.2021, позивача поновлено на посаді чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі ТЦСО (НСП) м.Кузнецовськ (зараз Вараш). Також стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 66129,17 грн. Однак вказане рішення суду в частині поновлення на роботі не виконане, що порушує його право на працю та належне забезпечення, викликало моральні страждання.

З наведених мотивів просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі з 21.03.2020 до 23.03.2022 в розмірі 99672,43 грн.; середній заробіток за час вимушеного прогулу нарахований, але не стягнутий, судом за період з 04.10.2018 по 20.03.2020 у розмірі 5974,29 грн.; моральну шкоду у розмірі 18 000 грн.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 травня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТЦСО (НСП) м.Вараш на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі з 21.03.2020 до 23.03.2022 за 500 робочих днів в розмірі 96 395 грн..

Відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.10.2018 до 20.03.2020 в розмірі 5974,29 грн.

Стягнуто з ТЦСО (НСП) м.Вараш на користь ОСОБА_1 2 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ТЦСО (НСП) м.Вараш на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору на суму 1070 грн.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось на те, що рішення суду, яким позивача поновлено на роботі, оскаржується заявником в касаційному порядку. Покликалось на неможливість виконання рішення з об`єктивних та поважних причин, зокрема, через те, що в ТЦСО (НСП) м.Вараш відсутня відділення, де працював позивач, і посада, на яку його було поновлено. Також зважав на те, що відповідачем в справі №565/2129/18, рішення в якій підлягає виконанню, був ТЦСО (НСП) м.Кузнецовськ, проте зараз такої юридичної особи не існує, а це унеможливлює виконання виконавчого документа. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони, на переконання заявника, не доведені належними та допустимими доказами, що спонукає до відмови в задоволенні.

З викладених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

У поданому відзиві позивач, вважаючи рішення Кузнецовського міського суду від 23 травня 2022 року законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін

У відповіді на відзив ТЦСО (НСП) м.Вараш наведені у відзиві заперечення відхилив та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як видно з матеріалів справи, 20.03.2020 рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області в справі № 565/2129/18, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 17.08.2021, позивача поновлено на роботі на посаді чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі ТЦСО (НСП) м.Кузнецовськ та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 66129,17 грн. за період з 04.10.2018 по 20.03.2020.

На виконанні у Вараському відділі державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області перебуває виконавче провадження ВП №66764091 з примусового виконання виконавчого листа Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2021 року №565/2129/18 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді чергового з режиму відділення соціальної адаптації та реінтеграції бездомних громадян та осіб, звільнених з місць позбавлення волі ТЦСО (НСП) м.Кузнецовськ .

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає, заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно.

Частина перша ст. 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст. 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості, і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Якщо ж це сталося не з вини власника або уповноваженого ним органу, а з вини самого працівника, середній заробіток за час затримки поновлення на роботі не повинен йому виплачуватися.

У спірних правовідносинах вини працівника у затримці виконання рішення суду не встановлено.

Разом з тим відповідачем не було надано до суду належних і допустимих доказів того, що ним було поновлено на роботі позивача.

ТЦСО (НСП) м. Вараш покликається на те, що невиконання рішення пов`язане із наявністю поважних на те причин.

Однак такі доводи не є законодавчо обумовленими підставами для звільнення роботодавця від обов`язку виплатити передбаченого ст. 236 КзПП України незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

У спірних правовідносинах саме бездіяльність відповідача щодо позивача з приводу його незаконного звільнення призвела до порушення трудових прав ОСОБА_1 , що є наслідком їх захисту від безпідставного невиконання судового рішення.

Щодо середнього заробітку, то він визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області в справі № 565/2129/18 середньоденна заробітна плата позивача визначена в розмірі 192,79 грн., виходячи з двох календарних місяців (червень, липень 2018 року), коли ОСОБА_1 працював.

Оскільки відповідач неправомірно не виконує рішення про поновлення на роботі, а позивач з його вини був незаконно обмежений належно забезпечувати життєві потреби, зазнав душевних страждань, переніс емоційне напруження, суд першої інстанції, врахувавши положення ст. 23 ЦК України та взявши до уваги обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У статті 2371 КЗпП України закріплено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Тому судом враховуються обставини справи щодо характеру немайнових втрат позивача, зокрема, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану внаслідок тривалого невиконання рішення суду про поновлення на роботі.

Неправомірність поновлення позивача на роботі не є предметом розгляду цієї справи.

Доводити зазначену обставину відповідач повинен в межах розгляду справи, рішенням в якій поновлювався позивач на роботі.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду попередньої інстанції, хибного розуміння заявником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру і природи спірних правовідносин.

Таким аргументам судом першої інстанції було дано належну правову оцінку, а суд апеляційної інстанції, погодившись із правильністю висновків місцевого суду, не знайшов підстав для скасування судового рішення.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги також положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Окрім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вараш залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 травня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків