ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/1263/21Головуючий у 1-й інстанції Костів Л.І.
Провадження № 22-ц/817/550/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Дідух М.Є.

та представника позивача АТ КБ Приватбанк - адвокат Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №602/1263/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на заочне рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2022 року, ухваленого суддею Костів Л.І., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 01 жовтня 2013 року у розмірі 24 561 (двадцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят одну) гривню 23 копійку, станом на 15 листопада 2021 року, з яких: 19 347 (дев`ятнадцять тисяч триста сорок сім) гривень 68 копійок - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 19 347 (дев`ятнадцять тисяч триста сорок сім) гривень 68 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 5 213 (п`ять тисяч двісті тринадцять) гривень 55 копійок - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нараховано комісії, а також судові витрати у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень (а.с. 2-5).

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ Приватбанк зазначило, що у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 26500.00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору на підставі якого відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язувався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п.1.1.1.50 договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту в разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 15 листопада 2021 року утворилась вказана заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ), представник позивача Балагурак Вероніка Василівна (місце знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_1 (зареєстрованого: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) відмовлено (а.с. 109-113).

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк просить скасувати рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2022 року по справі №602/1263/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ Приватбанк задовольнити в повному обсязі, а також, судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що воно є необґрунтованим, незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права (а.с. 117-123).

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ Приватбанк зазначило, що на підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких ОСОБА_1 при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього, останній звертався до позивача з метою перевипуску карти, отримав перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжив користуватися. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам ОСОБА_1 , довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що останньому було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання ним грошей, отримання коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Вказують, що суд не звернув уваги на те, що в матеріалах даної справи наявні: - витяг з Умов та Правил надання банківських послуг (в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви); - копія наказу банку щодо затвердження Умов та Правил надання банківських послуг, у редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви. Тобто, суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом із наказом про її затвердження. Користуючись протягом тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу, ОСОБА_1 у відповідності до ч.2 ст.642 ЦК України фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли як на момент укладення договору, так і після внесення до них змін шляхом прийняття нових редакцій Умов та правил, а також Тарифів. Навіть під час судового розгляду цієї справи, останній здійснив погашення за кредитним договором. Посилаються на те, що розмір наявної заборгованості ОСОБА_1 не спростовано. Суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) та нарахованих відсотків, оскільки суд не звернув уваги на те, що відповідачем не оспорювався факт погодження умов кредитування, у тому числі щодо порядку погашення заборгованості. Також те, якщо позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними кредитними коштами (поточним тілом кредиту), така заборгованість стає простроченою та відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості.

ОСОБА_1 своїм правом на відзив не скористався.

У судовому засіданні представник АТ КБ Приватбанк - адвокат Жарський І.Р. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладеній в ній.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується розміщеним оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на веб-порталі судової влади України.

Згідно з частинами 11-12 статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення представника АТ КБ Приватбанк - адвоката Жарського І.Р., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення відповідає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк Приватбанк, правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк, укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 28).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_1 підписав вищезазначену заяву.

Згідно з довідкою, виданої АТ КБ Приватбанк, ОСОБА_1 було видано три кредитні картки: № НОМЕР_2 (термін дії до 08/17); № НОМЕР_3 (термін дії до 10/18); № НОМЕР_4 (термін дії до 07/22) (а.с. 27).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, за умовами даного договору позивачу було видано платіжну картку № НОМЕР_2 , старт карткового рахунку датований 01 жовтня 2013 року з встановленням кредитного ліміту у розмірі 300,00 грн., в подальшому кредитний ліміт змінювався, а саме: 01.10.2013 року 2 800 грн., 07.07.2014 року 3 300 грн., 22.10.2015 року 5 000 грн., 05.09.2016 року 8 000 грн., 24.03.2017 року 10 000 грн., 29.09.2017 року 15 000 грн., 19.10.2017 року 20 000 грн., 27.04.2018 року 25 000 грн., 02.07.2018 року 26 500 грн., 20.03.2019 року 22 120 грн., 21.03.2019 року 22 120 грн., 22.03.2019 року 22 120 грн., 25.03.2019 року 22 000 грн., 27.03.2019 року 21 500 грн., 28.03.2019 року 21 500 грн., 29.03.2019 року 21 000 грн., 31.03.2019 року 21 000 грн., 03.05.2019 року 20 730 грн., 18.03.2020 року 20 710 грн., 31.03.2020 року 20 010 грн., 14.04.2020 року 20 000 грн., 27.04.2020 року 20 000 грн., 08.05.2020 року 20 000 грн., 19.05.2020 року 20 000 грн., 01.06.2020 року 20 000 грн., 12.06.2020 року 20 000 грн., 23.06.2020 року 20 000 грн., 06.07.2020 року 20 000 грн., 17.07.2020 року 20 000 грн., 31.07.2020 року 20 000 грн., 11.08.2020 року 20 000 грн., 25.08.2020 року 20 000 грн., 07.09.2020 року 20 000 грн., 23.09.2020 року 20 000 грн., 06.05.2021 року 0,00 грн. (а.с. 25-26).

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, Універсальна, 30 днів пільгового періоду, базова % ставка в місяць = 3,0%; обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів Пеня = пеня (1) + пеня (2); штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; Універсальна, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, базова % ставка в місяць = 2,5%; обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості), з 01 квітня 2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів Пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення) + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с. 29) та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 30-60).

Відповідач не ознайомлений з долученими до матеріалів справи Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифом обслуговування кредитних карт Універсальна, Універсальна, 30 днів пільгового періоду, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, оскільки відсутній його підпис на вказаних Умовах та Тарифах.

Згідно розрахунку, виданого АТ КБ Приват Банк, сума заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору №б/н від 01 жовтня 2013 року станом на 15 листопада 2021 року становить 24 561 (двадцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят одну) гривню 23 копійки, яка складається із наступного: 19 347 (дев`ятнадцять тисяч триста сорок сім) гривень 68 копійок - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредиту; 19 347 (дев`ятнадцять тисяч триста сорок сім) гривень 68 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 5 213 (п`ять тисяч двісті тринадцять) гривень 55 копійок - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нараховано комісії (а.с. 21-24).

Згідно наданої позивачем виписки по особовому рахунку клієнта ОСОБА_1 видно, що з вказаного рахунку здійснювалось списання коштів з підстав, які зініційовані відповідачем: зняття готівки, переказ, купівля товарів, послуг; які зініційовані позивачем: списання відсотків, пені, комісій; правова природа яких не пов`язана з договором кредиту чи рахунку: щомісячний платіж за страховку Захист на кожен день (а.с. 68-92).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ ПриватБанк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XIІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, приймаючи до уваги відсутність заборгованості відповідача за поточним тілом кредиту суд не вбачав підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту (правову природу якого позивачем не обґрунтовано), заборгованість за простроченими відсотками.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ ПриватБанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками. при цьому зазначивши, що за поточним тілом кредиту заборгованість відсутня.

На підтвердження розрахунку заборгованості за простроченим тілом кредиту позивач подав розрахунок кредитної заборгованості та виписку за договором №б/н станом на 15 листопада 2021 року, з якої видно, що з вказаного рахунку здійснювалось списання коштів, які в тому числі і зініційовані позивачем, а саме: відсотків, пені, комісій; правова природа яких не пов`язана з договором кредиту чи рахунку: щомісячний платіж за страховку Захист на кожен день (а.с. 68-92).

Отже, нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту здійснено банком шляхом списання з карткового рахунку процентів за прострочений кредит, пені, комісії, а також страхових платежів Захист на кожен день, що не є фактично використаними позичальником коштами та не може вважатися складовою заборгованості за тілом кредиту. Доказів, а також розрахунку на підтвердження фактично використаних коштів відповідачем, позивачем суду не було надано.

Колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом наявності та розміру заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 19 347 (дев`ятнадцять тисяч триста сорок сім) гривень 68 копійок, оскільки банк не вказав підстави нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту у заявленому розмірі, розрахунок у цій частині нічим не підтверджується та його правильність неможливо перевірити.

Тому, колегія суддів вважає безпідставними доводи заявника, що заборгованість за простроченим тілом кредиту якраз і становить заборгованість у вигляді фактично використаних коштів.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги частині стягнення заборгованості за простроченим відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https:www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ ПриватБанк.

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ ПриватБанк, тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, на яку вірно послався суд першої інстанції.

Крім того, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Проте банк вимог щодо повернення заборгованості за поточним тілом кредиту не заявляв, оскільки така заборгованість відсутня, так як у наданих банком розрахунках зазначено, що за поточним тілом кредиту заборгованість відсутня (а.с. 21-24). Водночас вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками не можуть бути задоволені оскільки умови, щодо нарахування вказаної заборгованості не визначені в анкеті-заяві від 01 жовтня 2013 року.

Крім цього, з 06 травня 2021 року ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 0,00 гривень, проте не дивлячись на це АТ КБ ПриватБанк за рахунок автоматичного погашення заборгованості, списання відсотків за ставкою 3,40, штрафу, пені та нарахування комісії встановило заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 19 347,68 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що виписка з рахунку боржника є первинним бухгалтерським документом та безумовним підтвердженням отримання боржником коштів та користування ними, не є підставою для скасування законного судового рішення, оскільки виходячи з принципу змагальності, саме позивач (банк) має довести не лише факт кредитних відносин, а й розмір кредитної заборгованості, проте з цього документу неможливо встановити розмір фактично отриманих відповідачем у кредит коштів з вищенаведених підстав.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк слід залишити без задоволення, а заочне рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2022 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову у якій не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк залишити без задоволення.

Заочне рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 11 квітня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 липня 2022 року.

Головуючий

Судді