РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката Семенюк М.О.

представника відповідача - адвоката Губар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

11.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини.

Просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Виконавчим комітетом Серницької сільської ради Зарічненського району у Рівненській області, актовий запис №2 та визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 . Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку(доходу) на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 30 січня 2012 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Виконавчим комітетом Серницької сільської ради Зарічненського району у Рівненській області, актовий запис №2. У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через різницю в поглядах на подружнє життя та різні погляди щодо виховання дитини вони не змогли порозумітись, у березні 2022 року прийняли рішення припинити спільне проживання. Протягом останнього часу їхні відносини лише погіршуються, а тому вона прийшла до висновку, що подальше збереження шлюбу неможливе, а розлучення це єдиний вихід. Вони з відповідачем припинили будь-які сімейні та шлюбні відносини, життя яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги, у них немає .Після того як вони з відповідачем прийняли рішення проживати окремо дитина залишилися проживати з нею, її вихованням займається лише вона. Дитина постійно потребує повноцінного та збалансованого харчування, придбання одягу, додаткових коштів на лікування та медикаменти. Поряд з цим вона щомісячно несе витрати на відвідування гуртків - секції зі спортивних танців, англійською з репетитором. Під час військового стану, який на даний час діє в Україні, дитина не відвідує гуртки, проте після відміни військового стану, дитина одразу почне відвідувати улюблені гуртки, а це все потребує залучення додаткових грошових коштів Дитина повинна зростати в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості, яку повинні давати дитині батько і мати в рівних частинах. На даний час вона працює, але її доходу не вистачає на всі потреби дитини, які збільшуються постійно, адже діти постійно розвиваються та потребують залучення коштів. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. А тому вона змушена звернутись до суду за захистом прав їхньої дитини. На момент подачі позову, вона не має достовірних відомостей про те чи працює її чоловік. Стан здоров`я та матеріальне становище Відповідача дозволяє йому працювати та утримувати їхню спільну доньку, а тому вважає, що він може сплачувати аліменти. Як їй відомо інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх, дочки, сина відповідач не має. Вважає, що для повноцінного розвитку їхньої дитини, а також забезпечення рівності батьків у утриманні своїх дітей необхідною часткою батька є 1/3 всіх доходів та не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка, представник позивачки адвокат Семенюк М.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Губар Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Підтримала поданий до суду відповідачем відзив, не заперечила проти розірвання шлюбу та не заперечила проти стягнення на утримання дитини аліменти в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, або у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. Свою правову позицію відповідач обґрунтував тим, що на даний час він ніде не працює, оскільки не може працевлаштуватися на тривалий період у зв`язку із станом здоров`я, оскільки має невиліковне хронічне захворювання (нейродерміт), яке позбавляє його можливості працювати на більшості доступних робіт. Проживає у квартирі батька ОСОБА_4 за адресою по АДРЕСА_1 . Власного житла не має. Не має у власності і іншої будь-якої нерухомості. Автомобіля та земельної ділянки також не має. Коштами йому допомагають батьки, а він у свою чергу допомагає їм по господарству та у селі бабусі, звідки привозить сільськогосподарські продукти харчування. Він має серйозне хронічне невиліковне захворювання - нейродерміт, захворювання шкіри та слизової оболонки, патологічний стан, що призводить до великих уражень шкіри . У зв`язку з цією хворобою він був інвалідом дитинства до 16-річного віку, однак хвороба не зникла і потребує систематичного дорогого лікування. Відповідно до довідки, виданої КНП «ЦПМСД Центральний» РМР від 05.10.2022 він хворіє на вроджений нейродерміт розповсюдженої форми, хронічний гастродуоденіт, хронічний панкреатит, пролапс мітрального клапана. Через вроджений нейродерміт він визнаний непридатним до військової служби та не може влаштуватися на роботу, оскільки сонце, пилюка та інші чинники впливають на стан шкіри і призводять до загострень. Крім того, він вимушений допомагати батькам: мамі-пенсіонерці ОСОБА_5 , 1962 року народження, яка отримує пенсію 2300 грн., та батьку ОСОБА_4 , який не має офіційного доходу, а заробляє на тимчасових низькооплачуваних роботах. При цьому мама хворіє на хронічну ревматичну хворобу серця, яка потребує по життєвого лікування, деформуючим артрозом з ураженням суглобів, остеохондрозом ШВХ. Такі хвороби невиліковні, вони є пожиттєво і потребують постійної підтримуючої терапії. З березня 2022, коли дружина з дочкою переїхала проживати окремо від нього, він щомісячно надавав дитині матеріальну допомогу. Перші три місяці він передавав кошти дочкою ОСОБА_6 , а за липень, серпень та вересень 2022 рокувін я сплачував по 1500 гривень на картковий рахунок дружини . Крім того, він надавав кошти на придбання доньці окулярів, придбавав одяг. Донька відвідує ЗОШ №18, яка знаходиться у дворі їхнього будинку. Тому завжди після школи заходить до нього або до бабусі. Також разом з донькою постійно проводить вихідні. Він надає належну увагу дитині цікавиться її навчальним процесом, разом проводить з нею вільний час кожні вихідні. Оскільки він не працює, то не може сплачувати аліменти у частці від свого заробітку, а міг би сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі. Він не заперечує проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., або 1/8 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з урахуванням наступного. Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні. З оглянутої відповіді на відзив, вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача та просить задовольнити її позов. З оглянутих заперечень на відповідь на відзив вбачається, що відповідач не погоджується з доводами позивача. Ухвалою суду від 19.08.2022 р. відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.01.2012 року Серницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області актовий запис № 2. Від шлюбу мають дитину- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З оглянутого судом свідоцтва про народження вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 31, зареєстрований Серницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у частині першій статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень статті 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до вимог статті 112 СК України, якою визначено підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружні стосунки припинені з березня 2022 року, та не відновлювалися, спільного господарства , бюджет не ведуть, не мають спільних інтересів і не піклуються один про одного. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Виходячи з достовірно встановлених обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами відсутні почуття любові, поваги, взаєморозуміння. Примирення не можливе , оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, причини розлучення, взаємовідносини між сторонами, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них та неповнолітньої дитини, а тому шлюб підлягає до розірвання. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки між сторонами відсутній спір щодо встановлення місця проживання дитини, тому суд прийшов до висновку, що неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 , проти чого не заперечує відповідач. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2022 рік" установлено у 2022 році прожитковий мінімум на дитину віком дo 6 років починаючи з січня - 2100 грн., з липня - 2201 грн., з грудня - 2272 грн., на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв починаючи з січня -2618 грн., з липня - 2744 грн., з грудня - 2833 грн. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. З досліджених судом інших письмових доказів, наданих відповідачем вбачається, що жоден вищезазначений медичний документ не містить обмежень щодо працездатності Відповідача. Виходячи із довідки, виданої КНП «ЦПМСД «Центральний» РМП, відповідач має ряд поширених хронічних хвороб, однак висновку щодо «неможливості працювати на більшості доступних робіт» даний документ не містить. Щодо тимчасового посвідчення, виданого 08.02.2006 року із зазначенням непридатністості до військової служби в мирний час, то воно також не підтверджує того, що ОСОБА_2 не може працювати. Крім того, відповідно до записів у ньому, ОСОБА_2 підлягав медичному переобстеженню. Проте, жодного актуального медичного документа, який свідчить про непрацездатність станом на момент подання відзиву не додано. Також суду не надано достатніх доказів тяжкого матеріального становища відповідача . Враховуючи встановлені по справі обставини, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, суд вважає необхідним та доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини за рішенням суду у частці, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду - з 11.08.2022 р. до досягнення дитиною повноліття, визнаючи вказаний розмір аліментів справедливим та розумним. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць 11.08.2022 р.-11.09.2022 р. - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 992,40 грн. за вимогу про розірвання шлюбу , та за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 992,40 грн., від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 430, 354, 355 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 30.01.2012 Серницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області, актовий запис № 2, розірвати.

Неповнолітню дитину доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Рівне, Рівненської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.08.2022 р. до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину межах суми платежу за один місяць 11.08.2022р. -11.09.2022р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. в прибуток державного бюджету України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Рівненським МВ УМВС України у Рівненській області 14.02.2012р.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . Повний текст рішення виготовлено 14.11.2022 р.

Суддя О.В.Панас