Номер провадження: 22-ц/813/7757/22
Справа № 504/3367/21
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

08.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Громіка Р.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності,

встановив:

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності задоволено.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, 04 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

04 серпня 2022 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення розгляду позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , яка вмотивована тим, що скаржник є спадкоємцем четвертої черги, після смерті її чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , скаржник вважає, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2021 року порушує право на спадщину. ОСОБА_2 являючись власником може на власний розсуд розпоряджатись майном на реалізацію її прав, уклавши будь-яку угоду, що передбачає перехід права власності, в результаті чого неможливо буде виконати рішення суду, в разі задоволення її апеляційної скарги.

До даної заяви додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 грудня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подану заяву про забезпечення позову, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на суд є одним з аспектів доступу до правосуддя, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання та інше.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи - позивача. Вжиття заходів до забезпечення позову сприяє запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову забезпечує можливість відновлення його порушених прав. Натомість невжиття зазначених заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яким він звернувся або має намір звернутися.

При цьому, заходи про забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позовними вимогами. Співрозмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову.

Так, скаржник, який не є позивачем по справі, у заяві про забезпечення позову не навів та до неї не додав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що невжиття таких заходів може створити загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суди.

Тобто, вищенаведені, викладені у заяві про забезпечення позову обставини-підстави для забезпечення позову, по-перше, не доводять їх фактичне існування або реальні ризики їх настання та побудовані на непідтверджених доказами припущеннях скаржника щодо ймовірного, на думку скаржника, їх настання, по-друге, не доводять наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності відсутні.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з складення повного судового рішення.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік