УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Ступіної В.А.,

розглянувши клопотання представника заявника ОСОБА_1 адвоката Білицького Євгена Миколайовича про зустрічне забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., про визнання договору довічного утримання недійсним.

27.09.2022 року від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Білицького Є.М. до суду надійшло клопотання про зустрічне забезпечення позову.

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні суду перебуває вищезазначена справа.

07.11.2019 року суддя Макаров В.О., розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову подану до подання позовної заяви задовольнив її шляхом накладення арешту на двокімнатну квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності по Ѕ частині кожному ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , на підставі договору довічного утримання посвідченого нотаріусом Вовк І.І., за реєстраційним № 6810 від 05.08.2019 року та заборону проводити реєстраційні дії із зазначеною вище квартирою.

В ухвалі суду про забезпечення позову, зазначено, що «Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник посилається на те, що на даний час готується позовна заява до відповідачів, в тому числі збираються письмові докази у справі щодо оскарження незаконного правочину договору довічного утримання, за яким відповідачі набули права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належала спадкодавцю.

ОСОБА_2 , вважає, що право власності на зазначену квартиру було зареєстровано відповідачами на підставі оспорюваного договору, в незаконній спосіб, з порушенням права позивача, оскільки позивач мав би набути право власності на зазначене майно на підставі заповіту власника квартири.

Підставою для оскарження правочину ОСОБА_2 вважає незаконні дії відповідачів та укладання угоди в незаконний спосіб, поза волею відчужувача квартири».

Адвокат Білицький Є.М. зазначає, що йому відомо, що позивач на теперішній час не має зареєстрованого місця реєстрації та проживання.

Подаючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_2 , порушив приписи пунктів 2, 4, 5 частини 2 статті 43 та частину 2 і 4 статті 83 ЦПК України, умисно, з метою введення суду в оману шляхом неповідомлення обставин, що мають суттєве значення, не надав суду при поданні заяви повний обсяг документів, що стосується спірних правовідносин, та підтверджують наявність у нього речових/спадкових прав на нерухоме майно, що є предметом як заповіту, так і договору довічного утримання, а саме не надав жодні документи на підтвердження факту чинності заповіту.

Відповідно до Витягу із спадкового реєстру, приєднаного до матеріалів справи, заповіт від 11.05.2019 року, яким спадкодавець заповіла належну їй квартиру ОСОБА_2 , в силу закону не є чинним, так як за заявою заповідача від 05.08.2019 року був нею скасований.

Виходячи з цього, адвокат вважає, що вимоги позивача щодо визнання недійсним договору довічного утримання, в будь-якому випадку, не спричинить жодних наслідків для ОСОБА_2 , в тому числі і зазначеним ним як підставу для застосування заходів забезпечення позову, так як внаслідок не чинності наданого ним заповіту він не є спадкоємцем, а також не має жодного відношення до прав відчужувача за договором довічного утримання.

Внаслідок застосованих заходів забезпечення позову, позивач безпідставно та необґрунтовано обмежив права ОСОБА_1 , як власника житла, що є предметом договору довічного утримання, на вільне та безперешкодне розпорядження належним їй майном, чим порушені приписи ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України.

Крім того, внаслідок безпідставного ініціювання забезпечення позову, ОСОБА_1 несе матеріальні збитки.

Після постановлення ухвали про забезпечення позову та подання самого позову з метою зловживання своїми правами на протязі майже трьох років здійснює дії щодо затягування судового процесу своїми неодноразовими неявками в судове засідання без поважних причин.

Внаслідок накладання арешту на майно, ОСОБА_1 не має змоги розпорядитися своєю власністю за рахунок продажу частини квартири і погасити наявні неї боргові зобов`язання, які виникли саме внаслідок виконання нею умов договору довічного утримання і термін виконання яких настав.

Згідно Звіту про незалежну оцінку зробленим суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 від 08.09.2022 року, ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 56,46 кв.м., житлова площа 32,94 кв.м.) без ПДВ складає 551 000,00 грн.

Таким чином, вартість Ѕ двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 56,46 кв.м., житлова площа 32,94 кв.м.) без ПДВ складає: 551 000,00:2 = 275 500,00 грн., що належить заявникові на праві приватної власності становить 275 000,00 грн.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 154, 159, ч. 2 ст. 22, 181, ч. 2 ст. 182 ЦК України, правові висновки викладені Верховним судом, ст. 41 Конституції України, представник заявника вважає, що є непохідність до застосування судом зустрічного забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, просить суд застосувати заходи зустрічного забезпечення по цивільній справі № 335/12421/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., про визнання договору довічного утримання недійсним, шляхом зобов`язання позивача ОСОБА_2 сплатити на депозитний рахунок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя грошових коштів у розмірі Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 56,46 кв.м., житлова площа 32,94 кв.м.) 275 500,00 грн.

Розгляд клопотання здійснюється судом у відсутності учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши клопотання про зустрічне забезпечення, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільні справі № 335/12421/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І., про визнання договору довічного утримання недійсним

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2019 року, задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус ЗМ НО Вовк І.І., про визнання договору довічного утримання недійсним до подання позовної заяви, наступним шляхом накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Заборонити проводити реєстраційні дії із зазначеною квартирою. Зустрічне забезпечення не застосовано.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, визначений ч. 3 ст. 154 ЦПК України, та є вичерпним.

Так, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом (ч. 4 ст. 154 ЦПК України).

Частиною 5 статті 154 ЦПК України встановлено, що розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Особа, звертаючись до суду із заявою про зустрічне забезпечення, повинна аргументувати та довести відповідними доказами в порядку ст.ст. 76-81 ЦПК України наявність можливості заподіяння збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову по справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, у клопотанні про зустрічне забезпечення позову представник ОСОБА_1 адвокат Білицький Є.М. зазначив, що ОСОБА_2 , порушив приписи пунктів 2, 4, 5 частини 2 статті 43 та частину 2 і 4 статті 83 ЦПК України, умисно, з метою введення суду в оману шляхом неповідомлення обставин, що мають суттєве значення, не надав суду при поданні заяви повний обсяг документів, що стосується спірних правовідносин, та підтверджують наявність у нього речових/спадкових прав на нерухоме майно, що є предметом як заповіту, так і договору довічного утримання, а саме не надав жодні документи на підтвердження факту чинності заповіту.

Відповідно до Витягу із спадкового реєстру, приєднаного до матеріалів справи, заповіт від 11.05.2019 року, яким спадкодавець заповіла належну їй квартиру ОСОБА_2 , в силу закону не є чинним, так як за заявою заповідача від 05.08.2019 року був нею скасований.

Виходячи з цього, адвокат вважає, що вимоги позивача щодо визнання недійсним договору довічного утримання, в будь-якому випадку, не спричинить жодних наслідків для ОСОБА_2 , в тому числі і зазначеним ним як підставу для застосування заходів забезпечення позову, так як внаслідок не чинності наданого ним заповіту він не є спадкоємцем, а також не має жодного відношення до прав відчужувача за договором довічного утримання.

Разом з цим вказані доводи клопотання не можуть бути підставами застосування зустрічного забезпечення, оскільки такі обставини стосуються розгляду спору по суті і є предметом розглядом справи, а також реалізацією права особи на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, гарантованого Конституцією України та цивільним процесуальним законом.

До клопотання, представником ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею матеріальних збитків внаслідок арештом спірної квартири.

За приписами ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, прирівнювання розміру збитків до повної вартості спірного майна може бути лише у випадку його знищення, в той час як на такі обставини представник ОСОБА_1 не посилається у клопотанні.

Твердження ОСОБА_1 про те, що внаслідок накладання арешту на майно, вона не має змоги розпорядитися своєю власністю за рахунок продажу частини квартири і погасити наявні неї боргові зобов`язання, які виникли саме внаслідок виконання нею умов договору довічного утримання і термін виконання яких настав, не доведено належними доказами.

Долучений до клопотання Звіт про незалежну оцінку, не свідчить про те, що ОСОБА_1 може зазнати збитки та не є підтвердженням їх розміру.

Суд звертає увагу на те, що згідно з ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2019 року про забезпечення позову до подання позовної заяви, арештоване рухоме майно не передавалось позивачу, а тому в результаті накладання арешту не можуть бути заподіяні збитки власнику спірного майна, враховуючи й те, що за наслідками такого забезпечення особи не позбавлені права володіти та користуватися вказаним рухомим майном, а заборона стосується лише права ним розпоряджатися. Отже, право користування залишається непорушеним та недоторканим для власника майна.

У випадку відмови в забезпеченні позову ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування у зв`язку з цим заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 буде мати можливість як власник реалізувати своє право на розпорядження майном у будь-яких визначений чинний законодавством спосіб.

Таким чином, у своєму клопотанні представник заявника адвокат Білицький Є.М. не довів співмірності заходу забезпечення позову із можливим розміром збитків, яких ОСОБА_1 зазнає у зв`язку із забезпеченням позову. Обґрунтування можливих збитків ґрунтується на припущеннях представника заявника адвоката Білицького Є.М.

Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання, жодних доказів відсутності реєстрації місця проживання позивача суду не надано.

Право на звернення до суду гарантовано положеннями Конституції України та Цивільного процесуального кодексу і не може оцінюватись як засіб спричинення шкоди інтересам фізичної або юридичної особи.

Отже, підстав застосовувати зустрічне забезпечення в порядку ч. 3 ст. 154 ЦПК України, немає.

При розгляді заяви про зустрічне забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд є одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Враховуючи те, що обраний заявником спосіб зустрічного забезпечення позову не спричинить невідновлюваної шкоди ОСОБА_1 , а обставини, визначені ч. 3 ст. 154 ЦПК України для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, відсутні, за встановлених обставин, враховуючи предмет позову, захід забезпечення позову, що був вжитий ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2019 року, тривалість перебування справи у суді, суд не вбачає підстав для зустрічного забезпечення, а відтак у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 89, 154 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У клопотанні представника заявника ОСОБА_1 адвоката Білицького Євгена Миколайовича про зустрічне забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.О. Макаров