Справа № 346/6184/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1090/22
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Баркова В.М., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Шандалович В.В.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач Отинійська селищна рада

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2017 року, ухвалене судом у складі судді Потятинник Ю.Р.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Отинійської селищної ради про виділення майнового паю в натурі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Отинійської селищної ради про виділення майнового паю в натурі, визнання права власності, в обґрунтування якого вказав, що він є пайовиком майна колишньої СС «Україна», що підтверджується свідоцтвом (майновим сертифікатом) на суму 8989 грн.

СС «Україна» було реорганізовано в ТОВ «Отинія», яке пізніше ліквідовано на підставі ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2009 року по справі №Б-13/54 і виключено з ЄДРПУО.

Відповідно до протоколу засідання комісії по врегулюванню загальних зборів пайовиків СС «України» від 11.08.2002 року вартість конюшні становить 4084 грн, яка введена в експлуатацію в 1965 році та знаходиться в селі Глибока. Згідно даного протоколу, майно пайового фонду СС «Україна» мало право виділяти в натурі на майнові сертифікати комісія по реформуванню і врегулюванню майнових відносин між пайовиками СС «Україна», яка на даний час саморозпустилась. Всі власники майнових паїв мають право отримати майно в натурі на підставі їх майнових сертифікатів. Зазначив, що СС «Україна» та ТОВ «Отинія» ліквідовані, комісія по реформуванню і врегулюванню майнових відносин між пайовиками СС «Україна», яка виділяла майно в натурі на майнові сертифікати - згідно протоколу №1 від 23.11.2009 припинила свою роботу в зв`язку з цим належним відповідачем є Отинійська селищна рада яка є реєстратором майнових сертифікатів.

Позивач зазначив, як власник майнового паю, який належним чином зареєстрований має право отримати майно колишньої СС «України » в натурі на свій майновий пай, а саме конюшню в АДРЕСА_1 балансовою вартістю 4084,00грн., 1965року вводу в експлуатацію. Просив суд виділити майновий пай в натурі, визнавши за ним право власності на нежитлову будівлю конюшню, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Отинійської селищної ради задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю конюшню, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 , який не приймав участі у розгляді справи, в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2017 року, як таке, що порушує його права як власника нежитлової будівлі - конюшні, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 18 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу майнового паю, відповідно до якого він, як покупець, придбав майновий пай у майновому майні колективного сільськогосподарського підприємства, колишня СС «Україна», реформована в ТзОВ «Отинія» Коломийського району Івано-Франківської області за суму 3420 грн.

11 квітня 2012 року Отинійською селищною радою на ім`я скаржника було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, згідно якого загальна вартість майнового паю станом на 02.07.2002 року становить 4 604 171 грн, а частка ОСОБА_2 визначена в розмірі 3420 грн, або 0,0743 відсотки.

Скаржник зазначив, що відповідно до протоколу СС «Україна», яка реорганізована в ТзОВ «Отинія», від 18.06.2008 року, було прийнято рішення про виділення (продаж) ОСОБА_5 та ОСОБА_2 майна колишньої СС «Україна», а саме конюшні, яка знаходиться в с. Глибока Коломийського району. ОСОБА_4 від скаржника та від ОСОБА_5 отримала грошові кошти в сумі 20000 доларів США за продаж конюшні.

Зазначив, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставини справи, та вирішив спір по суті без його залучення у розгляді справи, чим порушив його законний інтерес, не надав йому можливості надати заперечення проти заявлених позовних вимог та надання доказів в спростування аргументів позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та таким, що не порушує прав ОСОБА_2 , оскільки він не є та ніколи не був власником конюшні, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та на підтвердження того, що він є власником, скаржником не надано жодного документа, який би підтверджував право власності на дане майно. Зазначив, що у вересні 2021 року скаржник звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до Отинійської селищної ради про визнання за ним права власності на дану конюшню та 02 липня 2022 року за заявою відмовився від позову. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2022 року було закрито провадження в даній справі у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Щодо протоколу зборів від 18.06.2008 року позивач зазначив, що ОСОБА_4 не мала права одноособово виділяти майновий пай в натурі, оскільки станом на 18.06.2008 рік ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не були власниками майнового паю. Долучений скаржником протокол загальних зборів пайовиків від 18.06.2008 року не містить даних щодо ідентифікації інших співвласників майнових паїв, які брали участь у голосуванні. Також відсутній затверджений зборами співвласників перелік майна, яке виділялось для виділення майнових паїв особам, які виявили бажання отримати свої паї в індивідуальну власність.

В судовому засідання ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 , апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи, які викладені в апеляційній скарзі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вважає, що рішенням суду права скаржника не порушуються.

Представник Отинійської селищної ради у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином. На адресу апеляційного суду від Отинійської селищної ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. К урахуванням положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи, оскільки про місце, дату, час судового засідання вони повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частин 1,2, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач як власник майнового паю, має право отримати майно колишньої СС «України» в натурі в рахунок майнового паю, а саме конюшню в АДРЕСА_1 балансовою вартістю 4084,00грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою та другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що він є пайовиком майна колишньої СС «Україна». СС «Україна» було реорганізовано в ТОВ «Отинія», яке пізніше ліквідовано на підставі ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 20.10.2009 року по справі №Б-13/54 і виключено з ЄДРПУО. Позивач як власник майнового паю має право отримати майно колишньої СС «Україна» в натурі на свій майновий пай, а саме конюшню вартістю 4084, 00 грн, яка знаходиться в с. Глибока.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України

Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Можна зробити висновок, що майновий пай - це частка кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства у пайовому фонді майна членів колективного сільськогосподарського підприємства, виражена у грошовій формі та визначена у відсотках до розміру пайового фонду, розмір якої залежить від трудової участі в діяльності цього підприємства. Право на майновий пай посвідчується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності.

За змістом частини другої статті 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

За загальним правилом право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України).

Згідно з пунктами 2.4, 2.5, 4.4 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється загальними зборами співвласників. Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

У пункті 4 Рекомендації закріплені положення щодо виділення частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності. Зокрема, зазначено, що співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності-зборам співвласників відповідну заяву. Частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі у розмірі, еквівалентному вартості частки, визначеної договором про порядок володіння та користування майном. Для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажанні отримати їх у натурі. Якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової, компенсації вартості його частки. Договір між співвласниками про виділення в натурі частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден зі співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 8 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц (провадження № 61-4128св19) та від 18 грудня 2019 року у справі № 131/475/16-ц (провадження № 61-37867св18).

Суд першої інстанції в порушення вимог ЦПК України не з`ясував чи є рішення співвласників майнових паїв про виділення ОСОБА_1 про виділення йому в натурі частки майна колишнього ТЗОВ «Отинія» нежитлової будівлі конюшні, яка знаходиться в АДРЕСА_1 та чи не порушуються права та інтереси інших співвласників майна колишнього ТЗОВ «Отинія».

Із протоколу загальних зборів пайовиків СС «Україна» від 11.08.2002 року було затверджено список пайовиків СС «Україна» в кількості 1128 пайовиків.

Згідно протоколу №1 засідання комісії по реформуванню і врегулюванню майнових відносин між пайовиками СС «Україна» від 23 листопада 2009 року було прийнято рішення про те, що усім підприємствам, які були створені на базі майна СС «Україна» СК «Калина-К», «Сузіря» створити комісії по реформуванню і врегулюванню майнових відносин між пайовиками, які туди входять.

Оскаржуючи вказане рішення, скаржник ОСОБА_2 в якості доказів того, що оскаржуваним рішенням порушуються його права як співвласника майна колишніх членів ТзОВ «Отинія» надав суду апеляційної інстанції копію договору купівлі-продажу майнового паю та свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати) Серія IB- VII № 025911 (а.с.50, 53).

Згідно вказаного майнового сертифікату ОСОБА_2 має право на пайовий фонд майна сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Отинія».

При розгляді справи до суду апеляційної інстанції представник позивача не надав належних та допустимих доказів того, що скаржник не є співвласником майна колишнього ТзОВ «Отинія», не спростував право скаржника на частку майна колишнього ТзОВ «Отинія», та не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження скаржника про те, що він є співвласником майна колишнього ТзОВ «Отинія», та співвласником спірного майна, що є предметом судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються права скаржника, як співвласника майна колишнього ТзОВ «Отинія».

Колегія суддів приходить до висновку, що суду першої інстанції при розгляді даної справи необхідно було залучити в якості співвідповідача ОСОБА_2 , який є пайовиком колишнього ТзОВ «Отинія» та з`ясувати питання щодо інших співвласників майна ТзОВ «Отинія».

За таких обставин прийняте по справі рішення буде стосуватися прав та обов`язків ОСОБА_2 , тому його залучення до участі у справі у якості співвідповідачів є обов`язковим.

Разом з тим, суд згідно ч.1 ст. 51 ЦПК України лише за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, може залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Оскільки позивач заявив позов не до всіх співласників майна колишнього ТзОВ «Отинія», а суд за своєю ініціативою не може цього зробити, що само по собі унеможливлює правильне вирішення спору по суті, у задоволенні такого позову слід відмовити з цих підстав, що не позбавляє права позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, але з залученням до справи всіх належних відповідачів (співласників майна колишнього ТзОВ «Отинія»).

Колегія суддів судової палати вважає, що оцінка доводів апеляційної скарги про те, що скаржник є власником спірного об`єкту нерухомості є передчасним, оскільки вони можуть бути предметом розгляду при новому розгляді справи у суді.

Що стосується зяви ОСОБА_1 про застосування терміну позовної давності, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до ст.356 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до вимог ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В даній справі ОСОБА_2 не заявляв позовних вимог і вони не були предметом судового розгляду, тому підстав для задоволення заяви про застосування пропуску строку звернення до суду не має.

ОСОБА_2 оскаржує рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2017 року, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року скаржнику за його заявою про поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження вказаного рішення, було поновлено строк на апеляціне оскарження.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи скаржником за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1489, 50 грн, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору (а.с.54). Оскільки апеляційна скарга скаржника підлягає задоволенню, то ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмір 1489, 50 грн. грн.

Керуючись статтями 259,367,374,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити.

Заочне рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Отинійської селищної ради про виділення майнового паю в натурі, визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1489, 50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскарженв в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 04 листопада 2022 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: Барков В.М.

Девляшевський В.А.