Ухвала

15 червня 2022 року

м. Київ

справа № 127/27428/21

провадження № 61-5203ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хейніс Олександр Григорович, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Проектно-вишукувального конструкторсько-технологічного інституту «Сєвєродонецький будпроект», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія-2018», ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Рок Україна», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», про стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані відпустки,

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Проектно-вишукувального конструкторсько-технологічного інституту «Сєвєродонецький будпроект», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія-2018» (далі - ТОВ «Скіфія-2018»), ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Рок Україна» (далі - ТОВ «Блек Рок Україна»), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , просила стягнути на її користь: з Проектно-вишукувального конструкторсь-котехнологічного інституту «Сєвєродонецький будпроект»: 1 178,74 грн - заборгованості зі сплати заробітної плати, 2 100,41 грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 1 305,75 грн - грошової компенсації за невикористані відпустки; з ОСОБА_2 : 8 450,97 грн - заборгованості зі сплати заробітної плати, 15 058,89 грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 9 361,59 грн - грошової компенсації за невикористані відпустки; з ТОВ «Скіфія-2018»: 1 178,74 грн - заборгованості зі сплати заробітної плати, 2 100,41 грн - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1 305,75 грн - грошової компенсації за невикористані відпустки; з ОСОБА_3 : 799,15 грн - заборгованості зі слати заробітної плати, 1 424,01 грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 885,26 грн - грошової компенсації за невикористані відпустки; з ТОВ «Блек Рок Україна»: 1 148,00 грн - заборгованості зі слати заробітної плати, 2 045,64 грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 1 271,70 грн - грошової компенсації за невикористані відпустки; з ОСОБА_4 : 768,41 грн - заборгованості зі сплати заробітної плати, 1 369,24 грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 851,21 грн - грошової компенсації за невикористані відпустки; зі ОСОБА_5 : 304,29 грн - заборгованості з невиплаченої заробітної плати, 542,22 грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 337,08 грн - грошової компенсації за невикористані відпустки; з ОСОБА_6 : 421,09 грн - заборгованості зі сплати заробітної плати, 750,34 грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 466,46 грн - грошової компенсації за невикористані відпустки; зі ОСОБА_7 : 1 115,73 грн - заборгованості зі сплати заробітної плати, 1 988,14 грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, 1 235,95 грн - грошової компенсації за невикористані відпустки.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь держави 908,00 грн судового збору.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року.

У червні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хейніс О. Г., в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 59 765,17 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн).

Отже, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути вагомим питанням правозастосовчої практики, мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Наведені заявницею обставини, з посиланням на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявниця належно не обґрунтувала яке саме питання права має таке значення для правозастосовчої практики.

Посилання заявниці на неврахування висновків, викладених в окремих постановах Верховного Суду, є лише виконанням заявницею обов`язку зазначення підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Заявниця посилається на те, що для забезпечення сталості та єдності судової практики необхідний висновок Верховного Суду з питання можливості особи звернення за захистом порушених прав безпосередньо до засновників товариства з додатковою відповідальністю, а не до самого товариства (стаття 56 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», частина друга статті 619 Цивільного кодексу України).

Проте у цій справі з урахуванням мотивів, викладених судом апеляційної інстанції, позивачці відмовлено у позові не з мотивів певного тлумачення вказаних норм матеріального права, а з підстав недоведеності позову.

Заявниця також не погоджується з такою підставою відмови у позову, наводить міркування з питання додержання стандарту доказування, проте указане не свідчить, що це стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки така практика є сформованою та сталою.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» (Голдер проти Сполученого Королівства) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Хейніс Олександр Григорович, на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2022 року, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 лютого 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Проектно-вишукувального конструкторсько-технологічного інституту «Сєвєродонецький будпроект», ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Скіфія-2018», ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек Рок Україна», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», про стягнення заборгованості зі сплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

Г. І. Усик