ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року

м. Черкаси

Справа № 707/2580/21
Провадження № 22-ц/821/795/22
Категорія: 301030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Винник І.М.

прокурора: Бутар В.В.

учасники справи:

позивач: заступник керівника Черкаської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Черкаської міської ради;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2022 року (ухваленого в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області під головуванням судді Суходольського О.М.) у цивільній справі за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, державної реєстрації права з одночасним припиненням відповідного речового права,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

28 жовтня 2021 року заступник керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що міська база відпочинку вчителів у АДРЕСА_1 , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 07 травня 1969 року.

Згідно рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10 червня 1980 року № 358, Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка площею 1,67 га під базу відпочинку вчителів.

Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району.

Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22 вересня 1995 року виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому.

За інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно-грошову оцінку, дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання під базу відпочинку вчителів.

Згідно із рішенням Черкаської міської ради від 26 червня 2003 року «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» комплекс будівель у АДРЕСА_1 , знаходиться у власності Черкаської міської ради, оперативному управлінні Управління освіти Черкаського міськвиконкому.

Відповідно до рішення Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року № 2-3408 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 26 червня 2003 року «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» комплекс будівель у АДРЕСА_1 , знаходиться в оперативному управлінні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

Рішенням Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року № 2-3419 «Про визначення балансоутримувачів комунального майна м. Черкаси» вказане майно закріплено на балансовому обліку Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради та комунальних закладів освіти міста.

Позивач зазначає, що право власності Черкаської міської ради на комплекс будівель у АДРЕСА_1 , було предметом численних судових спорів та неодноразово підтверджувалось рішеннями судів різних інстанцій, отже державна реєстрація права власності відповідачів на дачні будинки у комплексі будівель у АДРЕСА_1 є протиправною.

У зв`язку з чим, з метою захисту інтересів держави в особі Черкаської міської ради, заступник керівника Черкаської окружної прокуратури звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області із відповідним позовом та просив постановити судове рішення, яким скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Кожухар С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 листопада 2018 року № 43812638, на підставі якого здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 28699346 про право власності ОСОБА_1 на будинок відпочинку з прибудовою Б-1,б, за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будинок відпочинку з прибудовою Б-1,б, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249, з одночасним припиненням за ним права власності на будинок відпочинку з прибудовою Б-1,б, за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Кожухар С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 листопада 2018 року № 43812638, на підставі якого здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 28700048 про право власності ОСОБА_2 на будинок для відпочинку В-1, за адресою: АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок для відпочинку В-1, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249, з одночасним припиненням за нею права власності на будинок для відпочинку В-1, за адресою: АДРЕСА_1 ;

стягнути на користь Черкаської окружної прокуратури з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по справі, що складаються із судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви у розмірі 4 540,00 грн., по 2 270,00 грн. з кожного.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2022 року позов заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради - задоволено повністю.

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Кожухар С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 листопада 2018 року № 43812638, на підставі якого здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 28699346 про право власності ОСОБА_1 на будинок відпочинку з прибудовою Б-1,б, за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на будинок відпочинку з прибудовою Б-1,б, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249, з одночасним припиненням за ним права власності на будинок відпочинку з прибудовою Б-1,б, за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Кожухар С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 листопада 2018 року № 43812638, на підставі якого здійснено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис за № 28700048 про право власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку В-1, за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на будинок відпочинку В-1, за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249, з одночасним припиненням за нею права власності на будинок відпочинку В-1, за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Черкаської обласної прокуратури судові витрати по справі, що складаються із судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви у розмірі 4 540,00 грн., по 2 270,00 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що під час розгляду справи було встановлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно при прийнятті рішення про державну реєстрацію та проведенні самої державної реєстрації права власності відповідачів, яке є предметом оскарження в цій справі, не були дотримані вимоги чинного на той час законодавства та не враховано наявну суперечність між зареєстрованим правом власності на спірне нерухоме майно за Черкаською міською радою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 11 травня 2022 року, ОСОБА_3 вважаючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене із порушенням норм процесуального права, при неправильному застосуванню норм матеріального права, при недостатньо повному дослідженні фактичних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що прокуратурою подано позов в інтересах держави в особі Черкаської міської ради без достатніх правових підстав для цього та за відсутності належного обґрунтування необхідності такого представництва, а також при визначенні неналежного позивача, в інтересах якого виступає прокурор.

Також, в обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в позовній заяві прокурор послався на нездійснення захисту інтересів держави Черкаською міською радою, проте не зазначив в чому саме полягає здійснення такого захисту з боку міської ради і яких саме інтересів, не посилався на усвідомлені дії органу місцевого самоврядування на звернення до суду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Фактичні обставини справи

Як вбачається із наявних матеріалів справи, міська база відпочинку вчителів у АДРЕСА_1 , створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 07 травня 1969 року.

Згідно рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10 червня 1980 № 358, Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка площею 1,67 га під базу відпочинку вчителів. (а.с. 24)

Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» Відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району. (а.с. 27)

Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22 вересня 1995 року виданий Управлінню освіти Черкаського міськвиконкому. (а.с. 28 -29)

За інформацією, відображеною у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витязі з технічної документації про нормативно-грошову оцінку, дана ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання під базу відпочинку вчителів. (а.с. 30)

Згідно із рішенням Черкаської міської ради від 26 червня 2003 року «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» комплекс будівель у АДРЕСА_1 , знаходиться у власності Черкаської міської ради, оперативному управлінні Управління освіти Черкаського міськвиконкому. (а.с. 38-39)

Черкаською міською радою 12 червня 2018 року прийнято рішення № 2-3419 «Про визначення балансоутримувачів комунального майна м. Черкаси», відповідно до якого в розділі «Майнові комплекси закладів освіти, що перебувають на балансовому обліку Централізованих бухгалтерій департаменту освіти та гуманітарної політики» визначено, що Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради є балансоутримувачем «Цілісного майнового комплексу нерухомого майна бази відпочинку вчителів» за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 92-93)

Рішенням Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року №2-3408 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 26 червня 2003 року № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» визначено, що комплекс нерухомого майна бази відпочинку вчителів, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 знаходиться в оперативному управлінні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради. (а.с. 90-91)

Вищим адміністративним судом України 18.01.2012 року винесено ухвалу у справі №К/9991/34858/11 за позовом Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, встановлено, що майно бази відпочинку належить до комунальної власності міста та складає 54 літні будинки та господарські споруди, які перебувають на балансах загальноосвітніх навчальних закладів. При цьому судом встановлено, що виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради Черкаського району не враховано право користування Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку.

Право власності Черкаської міської ради на комплекс будівель та споруд підтверджується і рішенням Господарського суду Черкаської області від 26 серпня 2020 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, у справі № 925/111/20 за позовом обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003» до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, треті особа на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про визнання протиправними дій та скасування запису про державну реєстрацію права власності за Черкаською міською радою на комплекс бази відпочинку вчителів.

Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у справі № 707/376/14-ц постановою від 24 липня 2019 року прийнято рішення, яким залишено без змін рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.12.2015 та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24.01.2017, якими визнано недійсними прилюдні торги, проведені 05.10.2012 на підставі договору № 24-0100/12 від 18.09.2012 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнано недійсними та скасовано свідоцтва, якими посвідчено право власності на майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 , у тому числі, свідоцтва від 17.10.2012, яким посвідчено права власності на будинок відпочинку з прибудовою Б-1, б, за ОСОБА_1 , та будинок для відпочинку В-1 за ОСОБА_2 (а.с. 64-74)

Згідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 30.10.2018 звернувся до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на будинок відпочинку з прибудовою Б-1,б, що є складовою частиною цілісного майнового комплексу бази відпочинку вчителів. Як підставу для реєстрації права власності ОСОБА_1 подав свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 17.10.2012, згідно якого відповідачем придбано вказане майно за 1546 грн. 19 коп., та довідку Обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003», про те, що він дійсно є членом кооперативу та власником нерухомого майна, визначеного технічним паспортом на будинок відпочинку.

ОСОБА_2 30.10.2018 звернулася до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на будинок відпочинку В-1, що є складовою частиною цілісного майнового комплексу бази відпочинку вчителів. Як підставу для реєстрації права власності ОСОБА_2 подала свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 17.10.2012, згідно якого відповідачем придбано вказане майно за 920 грн., та довідку Обслуговуючого кооперативу «Дніпро-2003», про те, що вона дійсно є членом кооперативу та власником нерухомого майна, визначеного технічним паспортом на будинок відпочинку.

Нерухоме майно побудоване до 1991 року та розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :04:007:0095, за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10.12.2015 в частині скасування свідоцтва від 17.10.2012, яким посвідчено право власності відповідачів на будинок відпочинку з прибудовою Б-1,б, та будинку відпочинку В-1, що входить до цілісного майнового комплексу, набрало законної сили 24.01.2017 року.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з частиною четвертою статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Також у частинах третій, четвертій статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Результат аналізу статті 56 ЦПК України та статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» дає підстави для висновку про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Оскільки визначення «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини). Таким чином, поняття «інтереси держави» охоплює широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 ЗУ «Про прокуратуру».

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів прокуратури, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Подібних висновків дійшли Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19); Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 495/10988/17 (провадження № 61-29св19).

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) Велика Палата Верховного Суду вирішувала такі питання: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справі № 910/3486/18; від 16 квітня 2019 року у справі № 925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі №923/560/18; від 18 квітня 2019 року у справі № 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, та зазначила, що: «Відповідно до частини третьої статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувань порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина четверта статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва».

Таким чином, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частина третя статті 23 ЗУ «Про прокуратуру»).

Враховуючи зазначене, можна зробити висновок, що наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом, заявою або скаргою.

Обґрунтовуючи свої висновки при розгляді даного спору, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що прокурор відповідно до статті 23 Закону «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, а саме з огляду на неподання Черкаською міською радою позову, що свідчить про тривалу бездіяльність міської ради щодо захисту інтересів держави та територіальної громади, отже, неналежне виконання нею своїх повноважень. Тому, за висновками суду, у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам законодавства.

Тому, посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на необґрунтованість подачі прокурором позову до суду в інтересах держави в особі Черкаської міської ради є невірними.

З огляду на предмет спору та встановлені судом факти, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції, правильно встановивши всі фактичні обставини даної справи, всебічно їх дослідив, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи,прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування або зміни рішення не має, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, судові витрати, понесені ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги, залишаються за нею.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, державної реєстрації права з одночасним припиненням відповідного речового права залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

(Повний текст постанови суду складено 21 липня 2022 року)