Номер провадження 2/754/68/22
РІШЕННЯ

Іменем України

12 серпня 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Сенюти В.О.

при секретарі: Сінєльніковій С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 14.02.2014 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8763, на підставі договору видано кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 1000 грн., який було збільшено до 9500 грн. З 19.07.2016 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачеві кредитні кошти. Проте, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, станом на 21.09.2020 року перед позивачем у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 28598,30 грн., яка складається з: 7327,74 грн. - заборгованість за кредитом, 16520,56 грн. - заборгованість за процентами, 4750,00 грн. - штрафні санкції. На підставі викладеного, позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у розмірі 28598,30 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заперечуючи щодо позовної заяви, представник відповідача подав відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, ОСОБА_1 за станом здоров`я при укладенні кредитного договору від 14.02.2014 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки страждає на стійке психічне захворювання; перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2014 року у справі №754/9591/14-ц ОСОБА_1 визнано не дієздатною. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2015 року ОСОБА_2 призначено опікуном недієздатної ОСОБА_1 . Представник відповідача зазначає, що в Подільському районному суді міста Києва перебуває справа № 7548/16694/18 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про визнання кредитного договору № 8763 від 14.02.2014 року недійсним.

На виконання ухвали Деснянського районного суду від 16.12.2021 року Подільським районним судом надано копію заочного рішення від 02.06.2021 року по справі № 758/16694/18 18 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до якого, визнано недійсним кредитний договір від 14.02.2014 року № 8763, укладений між ОСОБА_1 з АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк».

В судове засідання представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 14.02.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» укладено Кредитний договір № 8763. На підставі якого видано кредитну карту з лімітом овердрафту у сумі 1000 грн. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9500,00 грн.

З 19.07.2016 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал».

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 21.09.2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 28598,30 грн., яка складається з наступного:

-заборгованість за тілом кредиту - 7327,74 грн.;

-заборгованість по сплаті процентів - 16520,56 грн.;

-штрафні санкції - 4750,00 грн.

Проте, з письмових матеріалів справи вбачається , що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2014 року у справі №754/9591/14-ц ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнана недієздатною.

На підставі рішення Шевченківського районного суду від 25.08.2015 року встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її опікуном.

Як вбачається, з рішення Подільського районного суду м. Києва від 02.06.2021 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про визнання кредитного договору недійсним - задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 14.02.2014 №8763, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положенням ст. 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.01.2019 року провадження № 61-30435сво18 зазначив, що з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Оскільки, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02.06.2021 року кредитний договір від 14.02.2014 № 8763, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк» визнано недійсним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд визнає, що наданими до суду доказами позивач не довів підстав для задоволення заявлених ним вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом.

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 204, 2015, 525, 526, 530, 598, 629, 1054 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 4.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: В.О.Сенюта