ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/736/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/691/22 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року (постановлену суддею Малярчук В.В., дата складення повного тексту не зазначена) у цивільній справі №606/736/15-ц за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчих листів виданих у справі №606/736/15 такими, що не підлягають виконанню.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що виконавчі листи №606/736/15-ц, видані 30.05.2017 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області про стягнення з нього на користь АТ КБ ПриватБанк боргу 126753 грн.77 коп. та 592947 грн. 53 коп., повинні бути визнаними такими, що не підлягають виконанню, оскільки на момент їх видачі було відомо про те, що рішення Теребовлянського районного суду від 03 липня 2012 року у справі №2-353/12 було виконано в повному обсязі, що підтверджено копіями документів виконавчого провадження, що знаходяться у справі №606/736/15-ц Теребовлянського районного суду. Розрахунок заборгованості у справі №606/736/15-ц та у справі №2-353/12 проведено на підставі одного і того ж кредитного договору від 03.08.2007 року включає в себе період з 03.08.2007 року у справі №2-353/12 до квітня 2012 року, а у справі №606/736/15-ц до березня 2015 року, що свідчить про часткове виконання рішення суду у справі №606/736/15-ц і це необхідно було врахувати при видачі виконавчого листа.

Ухвалою Теребовлянського районного суду від 16 травня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та постановити нову про задоволення заяви посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.

Апелянт зазначив, що на виконання рішення Теребовлянського районного суду від 03.07.2012 року у справі №2-353/1 він передав банку документи та ключі на житловий будинок, що був предметом іпотеки, а тому вважає що зазначене рішення було виконане ним в повному обсязі у зв`язку з чим постановою державного виконавця за заявою стягувача було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

З рішень Теребовлянського районного суду від 03.07.2012 року у справі №2-353/12 та від 05.07.2016 року у справі №606/736/15-ц видно, що розрахунок заборгованості проведено на підставі одного і того ж кредитного договору від 03.08.2007 року і в обох справах нарахування проведено з 03.08.2007 року: у справі №2-353/12 до квітня 2012 року, а у справі №606/736/15-ц до березня 2015 року, тобто розрахунок у справі №606/736/15-ц включає у себе період, зазначений у справі №2-353/12, тому сума заборгованості у виданих виконавчих листах 30.05.2017 року є завищеною внаслідок повторного нарахування заборгованості за період з 03.07.2007 року по квітень 2012 року , яка була стягнута за виконавчим листом у справі №2-353/12.

Вважає, що провадження за виконавчими листами №606/736/15-ц від 30.05.2017 року про стягнення боргу 126753,77 грн. та 592947,53 грн. призведе до порушення його прав, оскільки з нього вдруге буде стягнута заборгованість за період з 03.07.2007 року по квітень 2012 року.

Порушення норм процесуального права полягає у тому що оскаржувана ухвала по змісту не відповідає вимогам статті 260 ЦПК України та заява була розглянута судом з порушенням строків передбачених частини 3 статті 432 ЦПК України.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що після ухвалення Тер6ебовлянським судом рішення від 03.07.2012 року позивач віддав ключі та документи на будинок, а тому вважає що ОСОБА_1 виконав рішення суду в повному обсязі, оскільки банк подав заяву про закінчення виконавчого провадження у справі №2-353/12 на підставі пункту 8 статті 49 ЗУ Про виконавче провадження в редакції яка діяла на той час. Будь-яких коштів на виконання вказаного рішення після його постановлення не сплачував.

Представник АТ КБ ПриватБанк апеляційної скарги не визнав та суду пояснив, що рішення суду від 03.07.2012 року надавало право банку самостійно продати предмет іпотеки на погашення заборгованості за кредитним договором від 03.08.2007 року, однак банк не зміг реалізувати будинок і за заявою банку державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Надалі банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором коштами. Передача ключів та документів на житловий будинок не свідчить про погашення заборгованості за кредитним договором. Банк самостійно обирає способи захисту порушеного права і звернення з позовом у 2012 році про погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на житловий будинок, який банк не зміг реалізувати не є перешкодою банку для звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором коштами.

Заслухавши пояснення представників сторін та ознайомившись з матеріалами справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № TEAWGK00520050 у розмірі 13000 доларів США на термін до 02 серпня 2027 року, згідно якого банк надав кошти в зазначеній сумі, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором і банк звернувся з позовом в суд.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03.07.2016 року у справі №2-353/12 позов ПАТ КБ ПРИВАТБАНКдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на майно задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором № TEАWGK00520050 від 03.08.2007 року в розмірі 21675.93 доларів США, еквівалент яких у національній валюті України складає 173153.85 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 53.8 кв.м, житловою площею 39.2 кв.м, який розташований у АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності. Звернення стягнення на житловий будинок провести шляхом його продажу ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з укладенням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та наданням ПАТ комерційний банк ПРИВАТБАНКусіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. У виселенні ОСОБА_1 із житлового будинку АДРЕСА_1 із зняттям його з реєстраційного обліку у відділі в справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Теребовлянського РВ Управління МВС України в Тернопільській області - відмовлено. У зверненні стягнення на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_1 відмовлено.

08.04.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду позов про стягнення заборгованості за кредитним договором № TEAWGK00520050 від 03.08.2007 року.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05.07.2016 року у справі № 606/736/15-ц позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь позивачаПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № TEAWGК 00520050 від 03 серпня 2007 року, у розмірі 26661,31 доларів США з яких: 12940,73 доларів США - заборгованість за кредитом, 9987,89 доларів США- заборгованість по процентам за користування кредитом, 1664 доларів США заборгованість за комісією за користуванням кредиту, 11,24 доларів США - штраф, 2057, 45 доларів США - штраф, що в гривневому еквіваленті становить 592947 грн. 53 коп. У решті позову відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2016 року у справі № 606/736/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а апеляційну скаргу ПАТ КБ задоволено та рішення суду в частині відмови у стягненні пені скасовано і (з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 08 листопада 2016 року) в цій частині постановлено рішення , яким стягнуто з ОСОБА_1 126753,77 грн. пені та 1383,63 грн. судового збору.

На виконання зазначеного рішення 30.05.2017 року Теребовлянським районним судом видано два виконавчі листи.

Постановою від 22.04.2019 року відкрито виконавче провадження № 58963564 за вимогами про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 126753,77 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 60379453 від 23.10.2019 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованісті за кредитним договором № TEAWGK00520050 від 03.08.2007 року в розмірі 657730 грн. 60 коп.

Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2021 року за №284732822 житловий будинок загальною площею 53.8 кв.м, житловою площею 39.2 кв.м, який розташований у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві власності.

Підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання у справі 606/736/15-ц заявник зазначає те,що на виконання рішення Теребовлянського районного суду від 03.07.2012 року він передав документи та ключі на житловий будинок, що був предметом іпотеки, для його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем. Вважає, що таким чином, зазначене рішення суду ним було виконано в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволення заяви суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Стаття 129-1 Конституції України та стаття 18 ЦПК України передбачають обов`язковість виконання судових рішень.

Частиною 2 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599 - 601, 604 - 609 ЦК України) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення.

З матеріалів справи видно, що рішенням Теребовлянського районного суду від 03.07.2012 року у справі №2-353/12 було вирішено стягнути із ОСОБА_1 в користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором № TEАWGK00520050 від 03.08.2007 року в розмірі 21675.93 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 53.8 кв.м, житловою площею 39.2 кв.м, який розташований у АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності. Звернення стягнення на житловий будинок провести шляхом його продажу ПАТ КБ ПРИВАТБАНК з укладенням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та наданням ПАТ комерційний банк ПРИВАТБАНК усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 передав банку ключі та документи на житловий будинок і банк, отримавши можливість продати будинок подав заяву про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Державного виконавця відділу ДВС Теребовлянського управління юстиції від 09.11.2012 року на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження закінчено виконавче провадження за заявою стягувача. У зв`язку відсутністю покупців банк не зміг продати будинок і звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором коштами.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 05.07.2016 року у справі № 606/736/15-ц вирішено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 26661,31 доларів США і постановою апеляційного суду Тернопільської області пеню в розмірі 126753,77 грн. та 1383,63 грн. судового збору.

Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2021 року за №284732822 власником житлового будинку у АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

В суді апеляційної інстанції представник заявника пояснив, що жодних коштів після 03.07.2012 року ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитним договором не сплачував.

Встановивши те, що ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків і пені не виконав суд першої інстанції підставно відмовив у визнанні виконавчих листів, виданих на виконання рішення суду у справі № 606/736/15-ц такими, що не підлягають виконанню.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що передача ключів та документів на житловий будинок не свідчить про відсутність заборгованості за кредитним договором.

Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Посилання апелянта на порушення норм процесуального права щодо тривалого розгляду справи та змісту ухвали не заслуговують уваги суду, оскільки не призвели до неправильного вирішення справи та відповідно до вимог ч. 3 ст. 376 ЦПК України не входять в перелік обов`язкових підстав для скасування судового рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2022 року.

Головуюча: Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Хома М.В.