Справа № 307/1493/18
Провадження № 4-с/307/2/22
У Х В А Л А

09 серпня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого - судді Ніточко В.В., з участю секретаря судового засідання Голубки Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Малиневським Павлом Петровичем, де заінтересовані особи: Тячівський відділ державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та ОСОБА_2 ,на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В :

Заявник, від імені якого діє представник адвокат Малиневський П.П., подав до суду скаргу, де заінтересовані особи: Тячівський відділ державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Скаргу мотивує тим, що 12 вересня 2018 року Тячівський районний суд Закарпатської області у справі № 307/1493/18 прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з 23 травня 2018 року і до її повноліття. 16 жовтня 2018 на підставі рішення суду видано виконавчий лист № 307/1493/18. 22 січня 2019 державним виконавцем Тячівського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57798979. 01 грудня 2021 державним виконавцем також винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Зі встановленням такого обмеження він не погоджується, виходячи з наступного. Так, відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. Зазначена постанова надсилається сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня винесення. Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України так само як і постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим поштовим відправленням. Але, жодних постанов державного виконавця він не отримував, доказів своєчасного направлення (вручення) боржнику саме постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, рекомендованими поштовими направленнями, державним виконавцем не надано. Звертає увагу на те, що постанова про встановлення тимчасового обмеження направляється до виконання відповідним органам після закінчення строку, визначеного ч. 5 ст. 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. Частина 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Однак, будь-яких належних доказів своєчасного направлення (вручення) боржнику постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, рекомендованим поштовим направленням, державним виконавцем надано не було. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак, вважаю, що перебіг зазначеного строку не розпочався, підстав для направлення постанови до виконання у виконавця не було, а сама постанова є невмотивованою. Можливість ознайомитися зтекстом оскаржуваної постанови йому було надано 08 липня 2022 року шляхом направлення державним виконавцем на електронну адресу його представника копії постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що у виконавчому листі місцем реєстрації стягувача та боржника вказано одну і ту саму адресу: АДРЕСА_1 . Зазначена інформація дійсності не відповідає, оскільки він з 11 січня 2013 року зареєстрований і до цього часу проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Будь-яких повідомлень чи документів від суду він не отримував, про існування судової справи йому нічого відомо не було, можливості дізнатися про обмеження своїх прав, свобод та законних інтересів об`єктивної можливості раніше не мав. Стаття ст. 447 ЦПК України передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Подається скарга до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України). Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод (ст. 449 ЦПК України). Оскільки за наслідками розгляду первинної його заяви від 11 липня 2022 року про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 липня 2022 року у справі № 307/1493/18 (провадження № 6/307/47/22) роз`яснено йому право звернутися до суду зі скаргою в порядку Розділу 7 ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень", вважає, що дана скарга подана з дотриманням процесуального законодавства.

Просить поновити йому строк звернення до суду, якщо суддя вважає, що він пропущений; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 01.12.2021 року у виконавчому провадженні № 57553998 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

В судове засіданняскаржник не з`явився, однак в скарзі просив розглянути справу за його відсутності.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судове засідання представник Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак її представник подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи, прийшов до висновку.

Згідно ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.448 ЦПК України, с карга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Згідно ст.449 ЦПК України, каргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 вересня 2018 року у справі№ 307/1493/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з 23 травня 2018 року і до її повноліття.

22 січня 2019 державним виконавцем Тячівського районного відділу державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57798979 по примусовому виконанню виконавчого листа № 307/1493/18, що виданий 16 жовтня 2018 року Тячівським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з 23 травня 2018 року і до її повноліття.

01 грудня 2021 державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Підставою для винесення даної постанови стало те, що після відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої, згідно розрахунку від 23 травня 2018 року, за період з 23 травня 2018 року по 30 листопада 2021 року, становить 71 400 грн. 00 коп., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тривале невиконання рішень, постановлених національними судами є системною проблемою України, яка констатована у декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

ЄСПЛ в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення ЄСПЛ у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (пункт 1 частини дев`ятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 14 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 № 512/5 (далі Інструкція № 512/5), за наявності обставин, передбачених абзацом першим або шостим частини дев`ятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 13, 57, 912, 14, 15 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження"; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі (пункт 4 розділу XIII Інструкції № 512/5).

З матеріалів справи вбачається, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої складає 71 400 грн. 00 коп., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Доказів, які б підтверджували незаконність винесення оскаржуваних постанов, боржником до суду не надано.

Частиною дев`ятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено особливий порядок дій, метою яких є створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який передбачає, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Вказані у цій статті обмеження будуть вважатись такими, що застосовані із дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження", зокрема частини дев`ятої статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", у разі, коли таке рішення буде вмотивоване державним виконавцем у відповідних постановах належним чином.

При встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

При цьому вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

У разі усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, яка дає підстави виконавцю для накладення постанови про обмеження певних прав, виконавцем будуть вжиті заходи, передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 2-3619-2007 (провадження № 61-22862св19).

Ураховуючи, що заборгованість за аліментами існує тривалий час і має триваючий характер, на час вжиття державним виконавцем відповідних обмежень не погашена, суд вважає, що у такому випадку державним виконавцем не порушені основні засади виконавчого провадження, встановлені статтею другою Закону України "Про виконавче провадження", зокрема щодо співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець правомірно виніс постанову про обмеження боржника у встановленні тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, відносно боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Доказів погашення даної заборгованості по сплаті аліментів заявник суду не надав.

Оскільки оскаржувані постанови державного виконавця винесені згідно з вимогами Закону України "Про виконавче провадження", направлені на забезпечення прав третьої особи дитини, жодним чином не позбавляють боржника права на працю, то доводи скаржника щодо порушення оскаржуваною постановою її прав, є неспроможними.

Посилання боржника на те що він не отримував постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не спростовує факту того, що у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів, і дана обставина не може бути підставою для скасування даної постанови.

Як передбачено п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Оскільки заявник звернувся до суду зі вказаною скаргою 02 серпня 2022 року, то він пропустив десятиденний строк на оскарження, який просить поновити, мотивуючи пропуск даного строку тим, що 08 липня 2022 року йому стало відомо про оскаржувану постанову, яку він оскаржив до суду в порядку ст.441 ЦПК України, і ухвалою Тячівського районного суду від 29 липня 2022 року йому було відмовлено в задоволенні його скарги і роз`яснено право звернутися до суду із даною скаргою в порядку Розділу 7 ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень".

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення заявнику строку звернення до суду з даною скаргою з метою захисту своїх прав, що також гарантовано ст.55 Конституції України.

Керуючись ст.ст. 247,447-451 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити скаржнику строк звернення до суду з скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Малиневським Павлом Петровичем, де заінтересовані особи: Тячівський відділ державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та ОСОБА_2 ,на дії/бездіяльність органу примусового виконання відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя В.В. Ніточко