ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 947/38056/21

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6898/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів Сєвєрової Є.С.,Вадовської Л.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 березня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бескровного Я.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов

У листопаді 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося до суду через засоби поштового зв`язку з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.2-69).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 08 жовтня 2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, у розмірі встановленому у довідці про умови кредитування, яка підписана останньою. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 07 листопада 2021 року має заборгованість у розмірі 39 415,24 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту (простроченим) 29 173,51 грн;

- заборгованість за відсотками 0 грн;

- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 10 241,73 грн.

Банк на свій розсуд просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 29 173,51 грн. та судові витрати.

У відзиві на позов ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність належними доказами факту видачі кредиту та розміру заборгованості (а.с.75-77).

Відповідь на відзив надійшла до суду після ухвалення оскаржуваного судового рішення (а.с.86-93).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21 березня 2022 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.83-84).

Рішення суду мотивовано тим, що надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог не доводять факт наявності у ОСОБА_1 кредитної заборгованості у визначеному банком розмірі. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідачу позивачем надано кредитну картку та кредит. Умови не містять підпису відповідача, тому надані суду Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Надані суду розрахунки заборгованості та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки є недопустимими доказами, оскільки не містять прізвища особи, яка їх склала, та самі по собі, без встановлення факту укладання договору, не є належними та допустимими доказами факту надання відповідачу кредиту та існування у нього заборгованості. Суд критично поставився до довідки і повважав її недопустимим доказом, згідно якої між АТ КБ «Приватбанк» та Ніц підписувався кредитний договір, за яким видавалися певні кредитні картки, оскільки ця довідка не містить прізвища особи, яка її склала, а сам кредитний договір стороною позивача не надано, як не надано доказів отримання відповідачем зазначених у довідці карток. Також суд критично поставився до доводів позивача щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту у сумі 29 173,51 грн, оскільки згідно довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт збільшувався відповідачу максимально лише на суму 22 300 грн. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачу видавалися, і коли саме, банківські кредитні картки позивача і відкривався картковий рахунок. Крім того, суд критично поставився до наданого «Паспорту споживчого кредиту» підписаного від імені відповідача, оскільки згідно цього документу відповідач ознайомилася з його умовами тільки 30 липня 2021року.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник Власенко А.О. в інтересах АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просив судскасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с.101-105).

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та довідку про умови кредитування. Вказував, що відповідачкою було підписано довідку про умови кредитування, в якій зазначена, крім іншого, базова відсоткова ставка за користування кредитом на рівні 3 %, порядок нарахування пені тощо. Отже, сторонами погоджено всі істотні умови договору, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Активація картки відповідачкою та користування нею картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Банк неодноразово здійснював перевипуск кредитної картки відповідачки за її зверненнями. В матеріалах справи наявні заява відповідача, довідка про умови кредитування, розрахунок заборгованості, виписка по рахункам, довідки банку про видані кредитні картки, про зміну умов кредитування, які суд не врахував як доказ існування заборгованості. При цьому, банківська виписка має статус первинного бухгалтерського документа. Суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту), порушивши норм матеріального права.

Відповідачка, будучі належним чином повідомленою про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою банка на рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 березня 2022 року, не скористалась правом подачі відзиву на апеляційну скаргу (а.с.117).

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

08 жовтня 2009 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.47).

За змістом анкети-заяви ОСОБА_1 погодилася, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами вона ознайомлена в письмовому вигляді.

Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання містить інформацію, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити кредитну картку «Універсальна», зазначивши в графі «Бажаний кредитний ліміт» суму 2 000 грн. Кредитний ліміт встановлено в сумі 1 000 грн та передбачено сплату процентів за користування кредитом 3 % на місяць на залишок заборгованості (базова процентна ставка за кредитом). ОСОБА_1 отримала картку за № НОМЕР_1 (а.с.47).

Разом з анкетою-заявою, 08 жовтня 2009 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій визначено тип картки; пільговий період, валюта карткового рахунку, базова відсоткова ставка на рівні 3 % в місяць; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, що наступного за звітним, розмір щомісячних платежів тощо (а.с.48).

Відповідно до наданої АТ КБ «Приватбанк» довідки б/н за картковим рахунком НОМЕР_2 протягом 20092018 років було неодноразово змінено кредитний ліміт, найбільша сума становила 22 300 грн. В останнє було змінено кредитний ліміт 18 липня 2018 року, встановлено в розмірі 0,00 грн (а.с. 66).

За довідкою АТ КБ «Приватбанк» б/н за кредитним договором відповідачу було надано 9 кредитних карток (а.с.67).

Згідно з розрахунком, наданим АТ КБ «ПриватБанк», розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 07 серпня 2021 року становить 39 415,24 грн, яка складається із такого: 29 173,51грн. основна заборгованість за кредитом, у тому числі 29 173,51 грн прострочена заборгованість за кредитом, 10 241,73 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит по ст.625 ЦК України (а.с.9-29).

З копії виписки АТ КБ «Приватбанк» за договором встановлено рух коштів на рахунку ОСОБА_1 , в тому числі здійснення автоматичного списання відсотків та комісій позивачем шляхом збільшення суми боргу, а саме розміру кредиту (а.с.30-46). Також вбачається, що відповідачка почала користуватись кредитним коштами з 11 жовтня 2009 року, зокрема: знімала кошти з банкоматів, отримувала у відділеннях банку кошти, розраховувалась в магазинах тощо, здійснювала оплату на ігрових сайтах, поповнення мобільного зв`язку та таке інше, а також періодично здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про активне використання картки відповідачкою.

Крім того з розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», встановлено, що позичальник в період з 01 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року добровільно сплатила банку за вказаним договором 165 617,06 грн на погашення поточної заборгованості за кредитом, 6 369,59 грн простроченої заборгованості за кредитом, 1 300 грн пені (а.с.16-27). З 01 жовтня 2019 року по 07 листопада 2021 року позичальник додатково сплатила 450 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту та 15 169,40 грн. заборгованості по пені (а.с.28-29).

На підтвердження позовних вимог банком також додані Умови та правила надання банківських послуг (а.с.49-58).

У позовній заяві банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у розмірі 29 173,51 грн., що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.2-5).

Саме вказані вимоги розглянуті судом 21 березня 2022 року, в результаті чого винесено судове рішення, яке наразі оскаржено (а.с.82-84).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (ст.12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зазначив про недоведеність позовних вимог з огляду на те, що в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідачу позивачем надано кредитну картку та кредит.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

На підтвердження позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надало до суду розрахунки заборгованості за кредитним договором від 08 жовтня 2009 року № б/н, укладеним між банком та ОСОБА_1 , станом на 31 жовтня 2015 року, 30 вересня 2019 року та 07 листопада 2021 року; виписку за картковим рахунком ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н за період з 08 жовтня 2009 року по 10 листопада 2021 року; довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки за договором № б/н; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н); анкету-заяву від 08 жовтня 2009 року; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 08 жовтня 2009 року; Умови та правила надання банківських послуг; копію паспорта ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції зазначив, що надані розрахунки заборгованості і довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки є недопустимими доказами, оскільки не містять прізвища особи, яка їх склала, та самі по собі, без встановлення факту укладання договору, не є належними та допустимими доказами факту надання відповідачу кредиту та існування у нього заборгованості. Суд критично поставився до довідки і повважав її недопустимим доказом, згідно якої між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 підписувався кредитний договір, за яким видавалися певні кредитні картки, оскільки ця довідка не містить прізвища особи, яка її склала, а сам кредитний договір стороною позивача не надано, як не надано доказів отримання відповідачем зазначених у довідці карток. Також суд критично поставився до доводів позивача щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту у сумі 29 173,51 грн, оскільки згідно довідки про зміну умов кредитування кредитний ліміт збільшувався відповідачу максимально лише на суму 22 300 грн. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачу видавалися, і коли саме, банківські кредитні картки позивача і відкривався картковий рахунок. Крім того, суд критично поставився до наданого «Паспорту споживчого кредиту» підписаного від імені відповідача, оскільки згідно цього документу відповідач ознайомилася з його умовами тільки 30 липня 2021року.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Встановивши те, що за картковим рахунком ОСОБА_1 закріплено декілька карток, та за умов не спростування ОСОБА_1 обставин користування цими картками, апеляційний суд дійшов висновку про доведення позивачем існування між сторонами кредитних правовідносин. Крім того, відповідачем не спростовано факт підписання нею заяви та довідки про умови кредитування від 08 жовтня 2009 року, в яких визначені умови кредитування.

Посилання суду першої інстанції на неналежність доказів, зокрема: розрахунку заборгованості, довідки про зміну умов кредитування та довідки щодо видачі кредитних карток з підстав не зазначення прізвища особи, яка їх склала спростовуються матеріалами справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що зазначені документи містять назву посади, прізвище та ініціали особи, що їх склала (а.с.9-29,66,67).

Також невірними є висновки суду першої інстанції про ненадання позивачем жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачу видавалися, і коли саме, банківські кредитні картки позивача і відкривався картковий рахунок. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження видачі кредитних карток та відкриття карткового рахунку надано суду виписку з карткового рахунку, заяву та довідку про умови кредитування від 08 жовтня 2009 року та довідки про зміни кредитного ліміту та видачу кредитних карток (а.с.30-46, 47-48, 66-67). Зокрема, у заяві від 08 жовтня 2009 року зазначено про видачу ОСОБА_1 кредитної картки за номером НОМЕР_2 (а.с.47). За довідкою про зміну кредитного ліміту встановлено, що старт карткового рахунку за вказаною кредитною карткою здійснений 08 жовтня 2009 року (а.с.66). Довідкою про видачу кредитних карток підтверджується видача зазначеної картки та наступний перевипуск карток (а.с.67). При цьому, рух коштів по рахунку з використанням зазначених у довідці банку карток підтверджено випискою з рахунку, що є первинним документом у розумінні вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»(а.с.30-46).

Суд критично поставився до наданого «Паспорту споживчого кредиту» підписаного від імені відповідача, оскільки згідно цього документу відповідач ознайомилася з його умовами тільки 30 липня 2021 року. Однак, матеріали справи не містять взагалі вказаного документа.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги та не надав оцінки довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою 08 жовтня 2009 року (а.с.48). Так само судом не прийнято до уваги відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 24 лютого 2022 року, а навпаки суд заначив в рішенні суду, що відповідач відзиву не надала, що спростовується матеріалами справи (а.с.74-77).

Щодо змісту документів, то в анкеті-заяві від 08 жовтня 2009 року міститься застереження, що позичальник згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом позичальник підтверджує факт отримання інформації про умови кредитування у ПриватБанку. Позичальник надав згоду про те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Анкета-заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» датовані 08 жовтня 2009 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_1 , надавши суду відзив на позов, не надала доказів про не підписання нею не тільки анкети-заяви від 08 жовтня 2009 року, а й довідки про умови кредитування від 08 жовтня 2009 року, не заявила вимоги про визнання укладеного правочину недійсним, а отже, не спростувала презумпцію його правомірності, передбачену ст.204 ЦК України. Також стороною відповідача не спростовано розмір існуючої заборгованості та надано контррозрахунку.

Судом апеляційної інстанції зі змісту заяви від 08 жовтня 2009 року встановлено, що сторони домовились про те, що банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт; банк інформує клієнта про розмір початкового встановленого кредитного ліміту в Пам`ятці клієнта (а.с.47).

В оскаржуваному судовому рішенні суд зазначив про не прийняття до уваги надані банком Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на не підписання їх позичальником Вишневецькою, в той час як позичальник у цій справі - ОСОБА_1 .

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємну частину спірного договору. Колегією суддів не приймаються до уваги надані Умови, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування (зокрема, порядок нарахування відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, висновки якої щодо застосування норм права в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню, що зроблено судом першої інстанції.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. Тому витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, які не містять підпису відповідачки, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Разом з тим, ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, сторони обумовили у письмовому вигляді у заяві від 08 жовтня 2009 року та довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, що підписана ОСОБА_1 в день укладення договору у формі анкети-заяви 08 жовтня 2009 року (а.с.47,48).

Підписавши довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідачка погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами, строк сплати щомісячних платежів тощо.

У позовній заяві банк зазначив про наявність заборгованості за кредитом станом на 07 листопада 2021 року у розмірі 39 415,24 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту (простроченим) 29 173,51 грн;

- заборгованість за відсотками 0 грн;

- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 10 241,73 грн.

Вказаний розмір заборгованості підтверджений розрахунком банка, який відповідає виписці по карті (а.с.9-29, 3-46).

Банк на свій розсуд просив стягнути з відповідача лише заборгованість за кредитом у розмірі 29 173,51 грн., що становило заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Аналізуючи наданий суду розрахунок заборгованості, колегія суддів звертає увагу, що з 01 листопада 2015 року до заборгованості по тілу кредиту включений розмір відсотків погашених за рахунок кредиту, однак матеріали справи не містять доказів такої домовленості між сторонами. При цьому, судом не прийняті до уваги надані Умови та правила надання банківських послуг з вищезазначених причин.

Крім того, сторони домовились про базову відсоткову ставку на рівні 3 % щомісячно, що становить 36% в рік, в той час як з розрахунку заборгованості вбачається підвищення відсоткової ставки до 43,2 % річних (а.с.9-29). Враховуючи ту обставину, що позов не містить вимог про стягнення заборгованості за відсотками, а навпаки зазначається про відсутність заборгованості за відсотками, то вказана обставина не досліджується судом.

Разом з тим, з огляду на відсутність доказів на підтвердження домовленості сторін про погашення відсотків за рахунок кредиту, аналізуючи надані суду розрахунки заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про частково задоволення позовних вимог банку.

Розмір відсотків, що погашені за рахунок кредиту, за період з 01 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року становить 19 179,17 грн. (26,09 + 3,35 + 33,33 + 43,09 + 1454,16 + 798,67 + 719,94 + 805,78 + 802,3 + 1166,13 + 814,6 + 853,31 + 1747,79 + 1050,13 + 876,38 + 850,64 + 1480,93 + 1838,26 + 1761,84 + 2052,45), а за період з 01 жовтня 2019 року по 07 листопада 2021 року відсотки погашені за рахунок кредиту відсутні.

Отже, враховуючи, що за розрахунком заборгованості станом на 07 листопада 2021 року розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту становить 29 173,51 грн., який включав в себе 19179,17 грн. відсотків, погашених за рахунок кредиту, про що відсутня домовленість сторін та враховуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, яка складалась лише із заборгованості за простроченим тілом кредиту, колегія суддів дійшла висновку про наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 9 994,34 грн. (29 173,51 19 179,17).

З урахуванням наведеного позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, а саме заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 9 994,34 грн.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати (зокрема судовий збір) у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

З огляду на:

- обсяг заявлених позовних вимог у розмірі 29 173,51 грн., що складає 100% заявлених вимог,

- розмір задоволених вимог 9 994,34 грн., що становить 34 % від заявлених вимог (9 994,34 х100 : 29 173,51= 34),

то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 929,50 грн., що становить 34 % від 5 675 грн. (2 270 + 3 405), сплачених позивачем у суді першої та апеляційної інстанціях, виходячи з такого розрахунку: 5 675 х 34 : 100 = 1 929,50 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи і помилково ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги банка знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 березня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 08 жовтня 2009 року у розмірі 9 994,34 грн. (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотир гривні тридцять чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1 Д, ) судовий збір у розмірі 1 929,50 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять дев`ять гривень п`ятдесят копійок).

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: