Справа № 495/839/21
№ провадження 2/495/584/2022
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

25 липня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Саханова О.А.

Справа № 495/839/21,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави до Кароліно- Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку,

представника позивача прокурора Білгород Дністровської окружної прокуратури Колесніченко І.В.,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2021 року Виконувач обов`язків першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Богомолов Юрій Юрійович, що діє в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень учасників процесу

Так, вимоги позивача мотивовані тим, що Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою вивчено питання законності набуття права власності на земельну ділянку з кадастровий номером :02:005:0083 за адресою: АДРЕСА_1 . В

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Косюк О.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0453 га, кадастровий номер :02:005:0083, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для державної реєстрації виступало рішення І сесії VІІ скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 року за № 1590 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності».

В подальшому, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення реєстратора приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір І.В. від 09.10.2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Підставою для державної реєстрації переходу права власності є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09.10.2020 року за № 1012, згідно з яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав у власність земельну ділянку площею 0,0453 га, кадастровий номер :02:005:0083, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Цільове призначення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва. Категорія землі, відповідно до земельного кодексу України, землі рекреаційного призначення.

Позивач вважає, що рішення Затоківської селищної ради від 05.10.2020 року № 1590 прийнято з порушеннями та перевищенням повноважень, а тому є незаконним, а свідоцтва про право власності мають бути визнані недійсними, оскільки Генеральним планом смт. Затока не передбачено земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території смт Затока.

Згідно викопіювання з Генерального плану смт. Затока зазначена територія, що була виділена відповідачам, визначена як землі рекреаційних установ.

Крім того, згідно з даними публічної кадастрової карти, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0083 розташована на відстані приблизно 110 м від урізу води Чорного моря, а отже входить до прибережної захисної смуги.

В свою чергу, рішенням Затоківської селищної ради № 219 від 04.06.2008 року ТОВ «Укрбудінвест» затверджено містобудівне обґрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт. Затока, згідно з яким вказана земельна ділянка, що розташована на відстані 70-110 м від урізу води у Лиманському районі передбачена для розміщення пляжно-розважального комплексу згідно містобудівних норм.

У зв`язку із тим, відведення вказаної земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва не відповідає наявній містобудівній документації.

Не погодившись із твердженнями позивача, відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив від 23.06.2021 року, у якому вказував, що доказів відсутності невідповідності спірної земельної ділянки наявної містобудівній документації позивач не надав.

В свою чергу, детальним планом, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради № 3729 від 23.10.2015 року на спірній земельній ділянці передбачено розміщення саме дачної забудови, що відповідає її цільовому призначенню.

Крім того, листом Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації від 16.10.2015 року та листом ГУ ДСНС України в Одеській області від 16.10.2015 року, рекомендовано погодження вказаного детального плану.

Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури Департаменту економіки та розвитку інфраструктури міста Білгород-Дністровської міської ради від 25.05.2021 року, місце розташування спірної земельної ділянки відповідно до відомостей Публічної кадастрової карти України та наявних в ній відомостей співпадає з місцем розташування, запроектованих на підставі затвердженого рішенням Затоківської селищної ради № 3729 від 23.10.2015 року детального плану території.

За таких обставин, та з огляду на представництво інтересів держави прокурором, просить суд: залишити позов Виконувача обов`язків першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Богомолов Юрій Юрійович - без задоволення.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2021 року, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.04.2021 року залучено Білгород-Дністровську окружну прокуратуру Одеської області, місцезнаходження: 67700, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Незалежності, буд. 39, як правонаступника позивача Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області по цивільній справі за позовною заявою виконувача обов`язків першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Богомолова Юрія Юрійовича в інтересах держави до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.07.2021 року, залучено Кароліно-Бугазьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області, , юридична адреса: 67844, Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Кароліно-Бугаз, вулиця Приморська, 1, як правонаступника відповідача Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області по цивільній справі за позовною заявою виконувача обов`язків першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Богомолова Юрія Юрійовича в інтересах держави до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку.

16.08.2021 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по сутті.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

Представник Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про слухання справи сповіщались належним чином, матеріали справи містять відзив відповідачів на позовні вимоги позивача.

Зі згоди представника позивача, суд розглядає справу за відсутність сторін належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.

Як встановлено матеріалами справи згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що наразі власником земельної ділянки площею 0,0453 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0083 є ОСОБА_1 , що набув у власність дану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1012, видавник: приватний нотаріус Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Кушнір І.В.

Разом з тим, судом вбачається, що ОСОБА_1 набув у власність спірну земельну ділянку у зв`язку з відчуженням її ОСОБА_2 за правочином купівлі-продажу.

В свою чергу, ОСОБА_2 став власником спірної земельної ділянки на підставі Рішення Затоківської селищної ради І сесії VІІ скликання № 1590 від 05.10.2020 року «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», за п.1 якого передано гр. ОСОБА_2 у власність сформовану земельну ділянку площею 0,0453 га /кадастровий номер :02:005:0083/ для індивідуального дачного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Витягу з електронного сервісу Державного кадастру, категорія такої земельної ділянки землі рекреаційного призначення, цільове призначення Е.07.03 Для індивідуального дачного будівництва.

З викопіювання з Генерального плану не вбачається відведення земель під індивідуальне дачне будівництво.

Більш того, Рішенням виконавчого комітету Затоківської селищної ради № 219 від 04.06.2008 року, вирішено затвердити містобудівне обґрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу пансіонату ТОВ «Укрбудінвест» в Лиманському районі смт. Затока м. Білгород-Дністровського, розроблене ПП ОСОБА_3 .

Також позивач звертав увагу на рішення, ухвалене Білгород-Дністровським міськрайонним судом у справі № 495/8566/16-ц за позовом виконуючого обов`язки першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_4 та інші /всього 19 чоловік/, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, ТОВ «Укрбудінвест» про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтв про право власності на земельні ділянки, у якому зокрема суд дійшов висновку, що відведення вказаних земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництво не відповідає наявній містобудівній документації, що є грубим порушенням приписам земельного та містобудівного законодавства.

Натомість, спір з вирішення даного питання ще триває, рішення не набрало законної сили, переглядається у суді апеляційної інстанції.

Крім того, судом вбачається, що згідно Листа Управління містобудування та архітектури Інфраструктури міста Департаменту економіки та розвитку Білгород - Дністровської міської ради № 1125/180 від 25.05.2021 року повідомлено, що місце розташування земельної ділянки з присвоєним кадастровим номером та адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до відомостей Публічної кадастрової карти України та наявних в управлінні відомостей співпадає з місцем розташування, запроектованих на підставі затвердженого рішенням Затоківської селищної ради № 3729 від 23.10.2015 детального плану території «Розміщення індивідуальної дачної забудов на земельній ділянці орієнтованою площею 8,0 га на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського».

До вищенаведеного листа приєднано копію Детального плану території розміщення індивідуальної дачної забудови на земельній ділянці орієнтованою площею 8,0 га на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського та відповідне рішення Затоківської селищної ради № 3729 від 23.10.2015 року «Про затвердження детального плану території «Розміщення індивідуальної дачної забудови на земельній ділянці орієнтованою площею 8,0 га на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського».

За Висновком щодо розміщення об`єктів архітектури Управління містобудування та архітектури № 546 від 24.09.2015 року вбачається, що розміщення відповідних об`єктів архітектури передбачене детальним планом території розміщення індивідуальної дачної забудови на земельні ділянці орієнтовною площею 8,0 на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області.

Детальний план території виконано відповідно до ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ДБН Б.1.1-14.2012 «Склад та зміст детального плану території» та інших нормативно-правових документів.

Планувальними рішеннями передбачається розміщення об`єктів архітектури об`єктів індивідуальної дачної забудови. Інженерне забезпечення планується відповідно до технічних умов, які будуть отримані.

Листами Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації № 4698/08-10/5574 від 16.10.2015 року та ГУ ДСНС України в Одеській області № 03/6016/10 від 16.10.2015 року детальний план території розміщення індивідуальної дачної забудови на земельній ділянці орієнтованою площею 8,0 га на території смт. Затока м. Білгород-Дністровський можливе рекомендувати до погодження, за умови дотримання водного та земельного законодавства, а також при умові дотримання умов ДБН 360-92, ДБН В.2.5-74:2013 та критеріїв утворення державних пожежно-рятувальних підрозділів для обслуговування адміністративно-територіальних одиниць.

Нормативне обґрунтування

Стосовно представництва прокуратури в інтересах держави, слід вказати про наступне.

Так, дійсно відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

В Основному Законі та ординарних законах не наведено переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак визначено критерії для оцінки орієнтири та умови, коли таке представництво є можливим.

Наприклад, таке право виникає там і тоді, коли прокурор діє в інтересах держави, у разі відсутності в органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, повноважень щодо звернення до суду із заявленими позовними вимогами.

Наявність інтересу і необхідність його захисту повинні базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і мати законну мету.

Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не обмежується тільки зазначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати наявності права на таке представництво або, інакше кажучи, вимагає пояснити (засвідчити, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор.

Знову ж таки, це має бути засновано на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію у динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний самостійно реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити та описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а й виокремити ті ознаки, за якими його можна вважати винятком, повинен зазначити, що відбулося порушення або є загроза порушення економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

З огляду на викладене необхідно зазначити, що закон не передбачає права прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

В ухвалі від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17 ВС/КАС зробив наступний правовий висновок, щодо застосування судами ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»:

«участь прокурора в судовому процесі в адміністративних судах (в тому числі касаційне оскарження судових рішень) стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу».

В Постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 806/1000/17 та від 10.05.2018р. у справі № 910/18283/17, викладено наступний правовий висновок:

«не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави».

Разом з тим, варто звернути увагу на позицію ВСУ, викладену у Постанові № 910/7813/18 від 05.02.2019 року, у якій суд дійшов наступних висновків:

«Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

47. Крім того, згідно з абзацом 4 статті 15-2 ЗК України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

48. Відповідно до Положення Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

49. Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

50. Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різних функції, а саме:

1) функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності;

2) функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

51. Як убачається із матеріалів справи, спірна земельна ділянка є комунальною власністю, цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно - офісного центру із підземним паркінгом.

52. Спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгекадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.

53. Отже, як убачається із матеріалів цієї справи, зі змісту позовної заяви, аргументації про протиправність дій міськради, зазначеного предмета спору, характеру спірних правовідносин, прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті».

Тож, в даній конкретній цивільній справі суд також дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгекадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.

Таким чином, прокурор правомірно звернувся до суду в якості захисту інтересів держави.

Стосовно суті заявлених вимог:

Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (ст.. 17).

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування, детальних планах територій (ст.. 25), та є обов`язковим для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Згідно вимог ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Статтею 1 Закону зазначено, що детальний план території - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 19 Закону детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території визначає:

1) принципи планувально-просторової організації забудови;

2) червоні лінії та лінії регулювання забудови;

3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами;

4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території;

5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування;

6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови;

7) черговість та обсяги інженерної підготовки території;

8) систему інженерних мереж;

9) порядок організації транспортного і пішохідного руху;

10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі;

11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

При цьому, чинним законодавством не надано офіційне тлумачення терміну «містобудівні потреби».

Разом з тим, проектом Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (щодо відтермінування поширення заборони на відведення земельних ділянок у власність без відповідної містобудівної документації, окрім випадків будівництва нових об`єктів та визначення термінів), зареєстрованого у Верховній Раді України 05.03.15 за № 2329, визначено, що містобудівні потреби - визначені затвердженою містобудівною документацією територіальні та інші ресурси, необхідні для створення та підтримання повноцінного життєвого середовища, дотримання гарантованих державою соціальних, екологічних, енергетичних стандартів.

Аналогічне визначення поняття «містобудівні потреби» передбачалось проектом Містобудівного кодексу України, зареєстрованого у Верховній Раді України 29.09.2009 за №5181.

Статтею 1 Закону України «Про основи містобудування» надано визначення поняттю -(містобудування (містобудівна діяльність)», якою є цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» об`єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об`ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об`єктів будівництва, що визначаються відповідно до:

у населених пунктах - меж населених пунктів, їх функціональних зон (селищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації

Об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.4 ДБН Б.1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території» детальний план розробляється з метою:

уточнення у більш крупному масштабі положень генерального плану населеного пункту, схеми планування території району;

уточнення планувальної структури і функціонального призначення території, просторової композиції, параметрів забудови та ландшафтної організації частини території населеного пункту або території за його межами;

встановлення червоних ліній та ліній регулювання забудови; виявлення та уточнення територіальних ресурсів для всіх видів функціонального використання території;

визначення всіх планувальних обмежень використання території згідно з державними будівельними нормами та санітарно-гігієнічними нормами;

обґрунтування потреб формування нових земельних ділянок та визначення їх цільового призначення, зображення існуючих земельних ділянок та їх функціонального використання;

організації транспортного і пішохідного руху, розміщення місць паркування транспортних засобів;

охорони та поліпшення стану навколишнього середовища, забезпечення екологічної безпеки; комплексного благоустрою та озеленення; використання підземного простору тощо.

Детальний план розробляється, зокрема, на структурно-планувальні елементи території населеного пункту, які мають цілісний планувальний характер, - на основі затвердженого генерального плану цього населеного пункту відповідно до чинного законодавства, плану зонування (за наявності) з використанням матеріалів містобудівного та земельного кадастрів.

Затверджений детальний план є основою для визначення вихідних даних для:

відведення, вилучення земельних ділянок, встановлення та зміни їх цільового призначення, розміщення об`єктів будівництва, реконструкції забудови;

проектування мереж і споруд інженерно-транспортної інфраструктури та інженерного забезпечення території;

проведення гідравлічних розрахунків інженерних мереж;

розроблення схеми санітарного очищення і прибирання територій; розроблення проектів земельних відводів окремих земельних ділянок.

Таким чином, виходячи з наведених положень законодавства при відведенні у власність земельної ділянки мають бути враховані вимоги містобудівної документації, якою у відповідності до ч. З ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» має бути, зокрема детальний план території або план зонування.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регламентовано статтею 118 ЗК України.

Згідно з ч.ч. 6-9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно в законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 01 червня 2021 року у справі №925/929/19 відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 05 березня 2013 року у справі №21-417а12, від 08 квітня 2015 року у справі №6-32цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі №701/902/17-ц, від 03 червня 2019 року у справі №708/933/17, від 24 лютого 2020 року у справі №701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі.

Отже, земельним законодавством чітко встановлено, що за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок.

Проте такої процедури для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії цільового чинним законодавством не передбачено.

Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

За висновком Суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування (Постанова ВС від 26 червня 2019 року у справі №359/3766/16-ц, Постанова ВС від 05 червня 2019 року у справі №297/615/17).

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

За таких обставин, у відповідності до вимог чинного законодавства, в правовій термінології, детальний план, що виготовляється на основі генерального плану уточнює у більш крупному масштабі положення генерального плану населеного пункту, схеми планування території району, та входить до містобудівної документації на місцевому рівні.

Суд приймає та погоджується з доводами відповідача, що відведення вказаних земельних ділянок у власність для індивідуального дачного будівництво відповідає наявній містобудівній документації, адже детальним планом передбачалось можливість забудов під індивідуальне дачне будівництво на території земельної ділянки площею 8 га, а Листом Управління містобудування та архітектури Інфраструктури міста Департаменту економіки та розвитку Білгород-Дністровської міської ради № 1125/180 від 25.05.2021 конкретизовано, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер :02:005:0083/належна відповідачу ОСОБА_1 / співпадає з місцем розташування, запроектованих на підставі затвердженого рішенням Затоківської селищної ради № 3729 від 23.10.2015 детального плану території «Розміщення індивідуальної дачної забудов на земельній ділянці орієнтованою площею 8,0 га на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського».

Посилання позивача на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у цивільній справі № 495/8566/16-ц як на пріоритетне та преюдиційне для даних правовідносин не є аргументованим, адже таке рішення не набрало законної сили та переглядається у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, з огляду на наявності планувальних елементів у містобудівній документації про можливість розміщення індивідуальних дачних забудов на земельній ділянці орієнтованою площею 8,0 га на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського, до складу якої входить і земельна ділянка відповідача виключає можливість задоволення позову прокуратури.

Крім того, суд вважає неспівмірним позбавлення відповідачів власності із метою (ціллю) для якої вказане здійснюється, за умов законності набуття у власність спірної земельної ділянки.

Таким чином, необґрунтованими та недоведеними є вимоги прокуратури щодо визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, за яким передано у власність сформовану земельну ділянку.

Інші вимоги позивача стосовно визнання недійсним договору купівлі-продажу та припинення речового права із поверненням земельної ділянки до комунальної власності є похідними вимогами від основної частини позову, які можуть бути задоволені лише в разі обґрунтованості суті заявлених вимог.

Розподіл судових витрат

У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 17, 19, 24, 25 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 116, 118 ЗК України, ст.ст. 2, 5, 12, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Білгород-Дністровської окружної прокуратури в інтересах держави до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: Білгород-Дністровська окружна прокуратура Одеської області, місцезнаходження: 67700, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Незалежності, буд. 39.

Відповідач: Кароліно-Бугазька сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, місцезнаходження якої: Одеська область, Білгород-Дністровський р-н, село Кароліно-Бугаз, вул.Приморська, 1, ідентифікаційний .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 28 липня 2022 року.

Суддя: