П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року місто Київ

справа № 758/748/20

провадження №22-ц/824/3352/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - АТ «Перший Український Міжнародний Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 6 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Ларіонової Н.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. від 23 серпня 2019 року за реєстровим номером 18805 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 20478 грн.34 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 23 березня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» був укладений кредитний договір № 14556074, відповідно до умов якого банк зобов`язаний надати кредит в сумі 11098 грн. Ці гроші вона отримала та в подальшому в лютому 2015 року повністю погасила заборгованість.

Вважає, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що: 1) враховуючи те, що графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, передбачений кінцевий строк повернення кредиту - 23 лютого 2015 року, то нотаріус мав право вчинити виконавчий напис не пізніше 23 лютого 2018 року, але в порушення вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис нотаріуса був вчинений 23 серпня 2019 року, тобто більше трьох років з дня виникнення права вимоги; 2) наданий кредитором нотаріусу розрахунок заборгованості не може вважатися доказом на підтвердження безспірності заборгованості; 3) на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, зокрема, відсутні докази на підтвердженн факту направлення вимоги до боржника, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 6 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в який просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Зокрема, зазначає про те, що судом першої інстанції взагалі не було надано оцінки правомірності вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом, не враховано норми матеріального права, які підлягають застосуванню. Так, до позовної заяви позивачем було додано копію кредитного договору, з якого вбачається, що він не є нотаріально посвідченим. Якщо кредитний договір не є нотаріально посвідченим, то за ним не може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса та це є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 посилається на те, що нею були надані всі наявні в неї докази, а оскільки не було можливості надати інші докази самостійно, одночасно в позові було викладено клопотання про витребування від приватного нотаріуса належним чином завірених матеріалів нотаріальної справи. Відтак вважає апелянт, що висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем обставин, на які вона посилалась як на підставу позову у зв`язку з ненаданням доказів та не викладення клопотання про їх витребування окремим документом, є помилковим.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.112-116), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки справа розглянута у відсутність учасників справи, датою ухвалення судового рішення є дата складення повної постанови.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в тому числі й з підстав його вчинення у відсутності обов`язкових документів, передбачених законом, не надав суду жодних доказів на підтвердження викладених в позові обставин (до позову відносно оспорюваного напису долучена лише копія постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження).

Сторона позивача не надала суду достатніх доказів на обґрунтування позовних вимог, обмежившись лише твердженнями в позові про незаконність оспорюваного виконавчого напису та долучивши до позову: копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 вересня 2019 року.

З огляду на відсутність мотивованих клопотань із подачею доказів про неможливість самостійно отримати докази, про витребування документів, на підставі яких, зокрема, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, суд об`єктивно був позбавлений можливості перевірити, викладені в позовній заяві доводи та обґрунтування.

Позивач стверджує, що заборгованість перед баком є спірною, однак, доказів наведеним твердженням, зокрема, відповідних звернень позивача до банку чи приватного нотаріуса матеріали справи не містять, як і не містить звернень позивача до банку та/або приватного нотаріуса після отримання інформації про відкрите виконавче провадження.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (ч.5 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч.1 ст.84 ЦПК України учасники справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 у позовній заяві виклала клопотання про витребування від приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса № 18805 від 23 серпня 2019 року про стягнення суми заборгованості у розмірі 20478,34 грн. з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ». При цьому, у самому тексті позовної заяви, позивач зазначає, що вона зверталась до приватного нотаріуса Хара Н.С. про надання їй копії документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису, але відповіді не отримала, у зв`язку з чим вона не може надати до суду разом з позовною заявою ці документи. Крім того, позивач повідомила, що документи знаходяться у приватного нотаріуса, оригінали письмових доказів, копії яких додано до заяви, знаходяться у відповідача - ПАТ «ПУМБ».

Таким чином, викладене позивачем у позовній заяві клопотання за змістом відповідає вимогам, передбаченим ч.2 ст.84 ЦПК України, яка, до речі, не містить будь-яких вимог щодо оформлення клопотання окремим документом.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що суд об`єктивно був позбавлений можливості перевірити, викладені в позовній заяві доводи та обґрунтування через відсутність з боку позивача мотивованих клопотань, із подачею доказів про неможливість самостійно отримати докази, про витребування документів не відповідає наявним в матеріалах справи документам. Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, що відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою ст. 16 ЦК України, або в іншім способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.8 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами, організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлений інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 підтвердила висновок, викладений у постанові від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, що норми ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення спірних виконавчих написів) слід застосовувати разом з нормами ч.2 ст.88 цього Закону та статті 257 ЦК України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис.

За умовами кредитного договору, укладеного 23 березня 2012 року між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 , кредит надається позичальнику строком до 23 березня 2015 року. Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку № 1, який підписується сторонами, та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до Графіку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом останнім днем повернення кредиту є 23 березня 2015 року.

Виконавчий напис, яким пропонується звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № 14556074 від 23 березня 2012 року , за період з 19 серпня 2018 року по 19 серпня 2019 року у загальній сумі 19978,34 коп., , вчинений приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. 23 серпня 2019 року. Заборгованість , сума якої зазначена у виконавчому написі, складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в сумі 5097,49 грн., простроченої заборгованості за процентами в сумі 14880,85 грн. (а.с.126).

Таким чином, виконавчий напис вчинений поза межами трирічного строку з дня виникнення у кредитора права вимоги, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевіряти, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме:п.1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині « а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пункту 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого нотаріального договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; г) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2.Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднена, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року.

Відповідно до п.1 Переліку (в редакцій вчинення виконавчого напису) - «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Установлено, що серед документів наданих банком нотаріусу для вчиненння виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може провадиться у безспірному порядку, відсутній. Надана нотаріусу копія кредитного договору не посвідчена нотаріально, а отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року, у справі № 757/24703/18-ц).

За таких обставин наявні підстави вважати вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. від 23 серпня 2019 року, визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2100 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Подільського районного суду м.Києва від 6 липня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 23 серпня 2019 року № 18805, вчинений приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 19978,34 грн., а також 500 грн. за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2100 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус