Справа № 368/484/22
Провадження № 2/368/350/22
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"03" жовтня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Балацька В.В.

За участі сторін:

Позивач - ОСОБА_1 .

Представник позивача - адвокат Матюшенков Д.В.

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, суд, -

В С Т А Н О В И В :

16.06.2022 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Звільнити Позивача від сплати судового збору, через її матеріальний стан;

2. Розірвати шлюб між - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ), який було зареєстровано відділі записів актів громадянського стану Кагарлицької районної ради народних депутатів Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 55.

3. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (рнокпп: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ), аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

26 липня 1991 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - Відповідач), було укладено шлюб, який було зареєстровано відділі записів актів громадянського стану Кагарлицької районної ради народних депутатів Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 55.

Від шлюбу із Відповідачем, сторони мають дітей:

- доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, не зважаючи на наявність сторін трьох дітей та тривалий час проживання як подружжя, як стверджує Позивач стосунки з чоловіком розладились, у останнього зникло розуміння і повага до Позивача та дітей, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами зі своїми бюджетами. Фактично сім`я припинила своє існування. У зв`язку із агресивною поведінкою Відповідача як до Позивача так і до дітей, Позивач наразі вимушена з меншою донькою проживати у своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 51 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Однак, нехтуючи законним вимогам, Відповідач не дотримується визначених в ст. 51 СК України положень та вчиняє домашнє насильство в сім`ї.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13.06.2022р. у справі № 368/449/22 Відповідача було визнано винним у вчиненні домашнього насильства відносно Позивача, де під час розгляду судової справи відповідач визнав свою вину.

Подальше спільне життя Позивача і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, так як через поведінку Відповідача, у Позивача зникло почуття та кохання до Відповідача, у зв`язку із цим Позивач вважає, що примирення між нею та Відповідачем неможливе.

На даний час, донька - ОСОБА_7 , проживає разом із Позивачем та перебуває на її утриманні, що не заперечується сторонами. Спору щодо місця проживання доньки ОСОБА_7 у сторін не має. До того ж в силу 4.3 ст. 160 СК України, донька самостійно визначила своє місце проживання разом із матір`ю.

Шлюб сторони розривають вперше.

Після розірвання шлюбу, Позивач бажає залишити прізвище " ОСОБА_8 ".

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. і, 2, з, 4, 5 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Відповідач наразі працездатний та здоровий, і може у повній мірі сплачувати аліменти на утримання своєї доньки.

Відповідно до ч. з ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожитковій мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Наразі, аліменти Відповідач нікому не платить, є працездатним, а тому з нього необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/4 частин від усього доходу (заробітку).

За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Оцінюючи в сукупності наведені вище норми сімейного кодексу, вона має повне право на утримання від Відповідача, як батька дитини, аліментів до досягнення дитиною 3 років.

Відповідно до п. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (ч. 1 ст. 136 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік або позивачами є батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

В свою чергу матеріальний стан Позивача є вкрай незадовільний.

Так, як вбачається з довідки форми ОК -5, за 2021 рік, Позивачу була нарахована заробітна плата за січень 2021 та лютий 2021р. у розмірі 10426,76 грн. (6631,56,00 грн. + з 795,18 грн.) з урахуванням податків.

В свою чергу, сума судового збору, яку необхідно сплатити за подання даної позовної заяви складає 992,40 грн., що становить більше 5 % заробітної плати Позивача, за попередній 2021 рік, згідно ст.8 ЗУ "Про судовий збір", тому, Позивач змушена просити суд від звільнення її від сплати судового збору.

Крім того, на утриманні Позивача також перебуває донька ОСОБА_7 .

В свою чергу, через незадовільний майновий стан Позивача, їй не може бути відмовлено у доступі до правосуддя.

На виконання вимог п. 6, 7, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повідомляє наступне:

- п.6. - Законом не визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору у даній категорії справ;

- п.7 - заходи забезпечення доказів або позову до подання даної позовної заяви, мною не здійснювалися;

- п.8 - усі докази, що були наявні у Позивача, були додані до позовної заяви в розділі "Додатки";

- п. 9 - Позивачем заявлено клопотання про звільнення її від сплати судового збору;

- п. 10 - надає власне письмове підтвердження про те, що Позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих саліих підстав.

Тому на підставі вищевикладеного, керуючцсъ ст. ст. 80-84, ч. 2 ст.104, ст. 105, ст.ст. 112, 180-182 СК України, ст. ст. 2, 4, 23, 27,43, 136, 175, 184 ЦПК України, - позивачка просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

20.06.2022 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/484/22, провадження № 2/368/350/22.

21.07.2022 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 189, 197 200, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 11 год. 00 хв. 12.09.2022 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 12.09.2022 року, позивачка ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі, просила провести підготовче судове засідання у відсутності відповідача ОСОБА_2 .

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 12.09.2022 року, представник позивачки ОСОБА_1 , - адвокат Матюшенков Д.В. позов підтримав, просив провести підготовче судове засідання у відсутності відповідача ОСОБА_2 та призначити справу до слухання по суті.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 12.09.2022 року, відповідач по справі, - ОСОБА_2 , - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Відповідач ОСОБА_2 не надіслав на адресу відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслав на адресу суду письмових заяв про слухання справи у його відсутність, чи про відкладення слухання справи, відповідно, неявку відповідача ОСОБА_2 в підготовче судове засідання, яке відбулося 12.09.2022 року, суд визнав як неповажну, та, відповідно, - таку, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

12.09.2022 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання без відповідача, по результатах якого на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 03.10.2022 року.

В основному судовому засіданні, яке відбулося 03.10.2022 року, позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення, - без участі відповідача ОСОБА_2 .

Позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обгрунтовувала обставинами та нормами права, які викладені в мотивувальній частині її позовної заяви, та які судом наведено вище в мотивувальній частині даного рішення.

Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « ОСОБА_8 ».

В основному судовому засіданні, яке відбулося 03.10.2022 року, представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Матюшенков Д.В. позов підтримав, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення, - без участі відповідача ОСОБА_2 .

Позовні вимоги представник позивача, - адвокат Матюшенков Д.В. обгрунтовував обставинами та нормами права, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище в мотивувальній частині даного рішення.

В судове засідання, яке відбулося 03.10.2022 року, відповідач по справі, - ОСОБА_2 - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, відповідач не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині позовної заяви, відповідач не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність, відповідно, неявку відповідача ОСОБА_2 в судове засідання, яке відбулося 03.10.2021 року, - суд визнав неповажною, та такою, яка не перешкоджає слуханню справи по суті, та такою, яка дає суду підстави для винесення заочного рішення.

Суд, вислухавши позивачку, її представника, які позов підтримали, не заперечували проти винесення заочного рішення по даній справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення заочного рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК «Заочний розгляд справи».

Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи:

1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Як вбачається з позиції позивачки ОСОБА_1 та її представника, - адвоката Матюшенкова Д.В., - яку вони висловили в судовому засіданні, - вони не заперечують проти заочного розгляду справи, та, відповідно, винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, в судове засідання не з`явився 2 (двічі) поспіль.

Відповідач не надіслав на адресу суду письмову заяву про неможливість прибуття в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надіслав заяву про відкладення слухання справи, не подав відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслав заяви про слухання справи у його відсутності, відповідно, його неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною, та такою, яка не перешкоджає розгляду справи по суті без участі відповідача, - з винесенням заочного рішення.

Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи:

1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення:

1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення:

1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення:

- учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з довідки № 356, яка видана 17.06.2022 року виконавчим комітетом Кагарлицької міської ради Київської області, позивачка по справі, - ОСОБА_1 , 1974 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та спільно з нею та на її утриманні перебуває її неповнолітня дитина, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно, враховуючи місце проживання позивачки ОСОБА_1 , та враховуючи положення ч. 1 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні:

- Позивачкою по справі є фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженка місто Кагарлик Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 3 вересня 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

- Відповідачем по даній справі є фізична особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 12 січня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Обгрунтування судом задоволення позову в частині розірвання шлюбу:

- відповідно, - спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин:

- 26.07.1991 року позивачка ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_2 , - відповідачем по справі.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , яке видане 26 липня 1991 року районним відділом ЗАГС м. Кагарлик Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець с. Переселення Кагарлицького району Київської області, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженка м. Кагарлик Київської області, уклали шлюб 26.07.1991 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 26 липня 1991 року зроблено запис за № 55.

Після укладення шлюбу присвоєні прізвища:

Чоловікові ОСОБА_8 .

Дружини ОСОБА_8 .

Від спільного шлюбу сторони мають трьох дітей:

- доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з дат народження спільних дітей, - станом на час подання заяви у сторін є спільна неповнолітня дитина, - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , інших двоє спільних дітей, - повнолітні, а тому їх інтереси при винесенні даного рішення, зокрема, - в частині розірвання шлюбу, - не враховуються.

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

- так, незважаючи на наявність у сторін трьох дітей, та тривалий час проживання як подружжя, - стосунки у сторін розладились, у відповідача ОСОБА_2 зникло розуміння і повага до Позивачки ОСОБА_1 та спільних дітей, внаслідок чого між сторонами часто виникали сварки в присутності дітей.

Як встановлено судом, - сторони вже тривалий час живуть окремим життям та своїми інтересами зі своїми бюджетами.

Фактично сім`я припинила своє існування.

У зв`язку із агресивною поведінкою Відповідача як до Позивача так і до дітей, Позивач наразі вимушена з меншою донькою проживати у своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, нехтуючи законним вимогам, Відповідач не дотримується визначених в ст. 51 СК України положень та вчиняє домашнє насильство в сім`ї, - що підтверджується матеріалами справи, - резултатами перевірки правоохоронних органів, постанова суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї.

Так, ршенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13.06.2022р. у справі № 368/449/22 Відповідача було визнано винним у вчиненні домашнього насильства відносно Позивача, де під час розгляду судової справи відповідач визнав свою вину.

З огляду на неодноразові факти насильства в сім`ї, які вчиняє відповідач ОСОБА_2 , суд вважає, що подальше спільне життя Позивача і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу, - суперечить інтересам Позивача, так як через поведінку Відповідача, у Позивача зникло почуття та кохання до Відповідача, у зв`язку із цим Позивач вважає, що примирення між нею та Відповідачем неможливе.

Шлюб сторони розривають вперше.

Суд вважає, що подальше спільне життя позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , як подружжя, і, - збереження шлюбу, - суперечить інтересам позивачки ОСОБА_1 .

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу у позивачки ОСОБА_1 , - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, а також в зв`язку з неодноразовими фактами застосування насильтсва в сім`ї, яке допускає відповідач по відношеннюдо позивачки та дітей.

Окрім того, - є і пасивна згода відповідача ОСОБА_2 на розірвання шлюбу (неоднгоразова неявка в судові засіждання, що опосередковано вказує на байдужість відповідача на факт розірвання шлюбу), а тому, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - більше 1 го року відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально на протязі вже більше 1 го року, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних шлюбно сімейних відносин немає понад розумні строки, (більше 1 го року), відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між сторонами, та дані негативні відносини з часом, зважаючи наповедінку відповідача, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - більше 1 го року, - не проживають як чоловік та жінка, у позивачки ОСОБА_1 відсутнє бажання підтримувати будь які відносини з відповідачем ОСОБА_2 , що є обопільним, в зв`язку з тим, що сторони проживають на різних житлових площах, - в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини, так і інтересам малолітніх дітей.

Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - саме з сторони відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивачки на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у позиції позивачки в судовому засіданні, так і опосередкована позиція відповідача, який ігнорує засідання суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, ( що має місце в даному випадку, - ухилення відповідача від подачі спільної заяви до органів ДРАЦСу, - так як в сторін станом на момент винесення рішення відсутні неповнолітні діти).

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, - більше 1 го року, спорів майнового спору між сторонами немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, яке буде мати позивачка після розірвання шлюбу, то суд приходить до висновку щодо залишення позивачці ОСОБА_1 після розірвання шлюбу прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - ОСОБА_8 , - з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки ОСОБА_1 , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці ОСОБА_1 прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, що розривається судом, - « ОСОБА_8 », причому, суд зазначає, що в даному випадку в матеріалах справи міститься письмове клопотання позивачки.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки ( з огляду на неодноразові факти насильства в сім`ї, які допускає відповідач), а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Обгрунтування судом рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів:

- Як встановлено в судовому засіданні, на даний час спільна донька сторін - ОСОБА_7 , проживає разом із Позивачем та перебуває на її утриманні, що не заперечується сторонами.

Спору щодо місця проживання доньки у сторін не має.

До того ж в силу ч. 3 ст. 160 СК України донька самостійно визначила своє місце проживання разом із матір`ю, - позивачкою по справі.

- відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України, - способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз наведених вище норм дає підстави дійти висновку, що існує два способи встановлення аліментних зобов`язань:

1) у договірному порядку шляхом домовленості між батьками дитини про сплату аліментів;

2) за рішенням суду.

Як встановлено судом в судовому засіданні з матеріалів справи (так як сторони в судове засідання не з`явилися), - між Позивачем та Відповідачем не існувало домовленості щодо сплати аліментів.

Також, як встановлено судом з матеріалів справи, - на Відповідача не було покладено обов`язку сплачувати аліменти за рішенням суду, - тобто не було зобов`язання в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як передбачено ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

З огляду на вищевказані норми права, суд приходить до висновку щодо стягнення аліментів з відповідача, причому, - в частці від заробітку відповідача, - що обгрунтовує наступним:

Так, згідно з ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд наголошує на тій обставині, що обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Окрім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, дитині, в усякому разі, зокрема, - не зважаючи на відносини між біологічними батьками, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Як зазначено у частині 1 статті 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Вказані положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов 'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (стаття 142 СК України).

Частиною 2 статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і мас право на особисте спілкування з нею.

Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення статті 180 СК України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Так, згідно частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положення статті 181 СК України визначає способи виконання батьками своїх обов`язків утримувати дитину, якими є або ж добровільне утримання дитини у грошовій чи натуральній формі тим із батьків, хто проживає від неї окремо, або ж присудження за рішенням суду аліментів на утримання дитини у вигляді частки від доходу чи в твердій грошовій сумі коштів.

Так, частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, підставою для виникнення права неповнолітньої дитини на утримання від батьків є сукупність юридичних фактів:

1. Наявність споріднення.

В даному випадку споріднення дитини, на яку стягуються аліменти, та відповідачем, - підверджено в судовому засіданні належним та допустимим доказом, - свідоцтвом про народження, копія якого міститься в матеріалах справи.

2. Недосягнення дитиною повноліття.

В даному випадку неповнолітня дитина сторін, - ОСОБА_3 досягнула повнолітття ІНФОРМАЦІЯ_9 , і, зважаючи на цю обставину, - алдіменти за даним рішенням суду слід стягувати до 06.08.2022 року.

Що стосується виду та розміру аліментів, що підлягають до стягнення, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, в даному випадку позивачка вважає за необхідне та достатнє стягувати аліменти з відповідача ОСОБА_2 аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), - це не суперечить ч. 3 ст. 181 СК України.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини є найбільш розповсюдженим способом визначення розміру аліментів.

До переваг цього способу належать, по перше, відсутність необхідності переглядати суму аліментів кожного разу, як змінюється дохід (заробіток) платника аліментів, по друге, відсутність потреби у проведенні індексації.

Що стосується розміру стягуваних аліментів, то суд зазначає наступне.

Згідно ст. 182 СК України:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлюється щорічно в Закону України «Про державний бюджет» на відповідний рік.

Як встановлено в судовому засіданні, - відповідач ОСОБА_2 працездатного віку, працездатний, іншими аліментними зобов`язаннями не обтяжений, інших осіб на своєму утриманні не має, інших об`єктивних обставин, з яких відповідач не може працювати, отримувати дохід, та, відповідно, не може сплачувати аліменти, - в судовому засіданні не встановлено.

Отже, враховуючи вищевикладене, та враховуючи інтереси неповнолітньої особи (в частині права на отримання аліментів до досягнення повноліття), та враховуючи ту обставину, що стороною відповідача не надано до суду будь яких доказів на підтвердження доходів відповідача (хоча така можливість у сторони відповідача була), суд, врахувавши всі обставини справи в частині, що стосується стягнення аліментів, прийшов до висновку щодо стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в фіксованій частці від всих видів заробітку (доходів) відповідача в розмірі 1/4 частки від його доходу на одну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлюється Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто, в даному випадку слід стягувати аліменти з 16.06.2022 року.

Окрім того, суд приходить до висновку щодо допуску негайного виконання рішення у межах платежу за один місяць на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так як позивач по справі, - ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в справах даної категорії (стягнення аліментів) на підставі Закону України «Про судовий збір», а за сплату судового збору при поданні позовної заяви про розірвання шлюбу була звільнена судом на підставі ухвали суду, то судовий збір у розмірі 992 (дев`ять сот дев`яності дві) грн. 40 коп., - слід стягнути з відповідачса ОСОБА_2 на користь держави.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувалаозовну заяву позивачка ОСОБА_1 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України, а також сімейні правовідносини, -обов`язок батька утримувати свою неповнолітню дитину дітей до досягнення нею 18 ти річного віку, що врегульовано нормами чинного СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 1 ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, ч.ч. 7, 8 ст. 7, ст. 141,ч. 2 ст. 157, ст. 180, ч.ч. 1 3, ст. 181, ч. 1 ст. 182, ст. 185, ст. 187, ч. 1 ст. 191, 194, 199 СК України;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави;

- допустити негайне виконання рішення межах суми платежу аліментів за один місяць;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 1 ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, ч.ч. 7, 8 ст. 7, ст. 141,ч. 2 ст. 157, ст. 180, ч.ч. 1 3, ст. 181, ч. 1 ст. 182, ст. 185, ст. 187, ч. 1 ст. 191, 194, 199 СК України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 26 липня 1991 року районним відділом ЗАГС м. Кагарлик Київської області між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою місто Кагарлик Київської області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 3 вересня 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженцем село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 12 січня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , яке видане 26 липня 1991 року районним відділом ЗАГС м. Кагарлик Київської області, актовий запис за № 55 від 26 липня 1991 року, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженці місто Кагарлик Київської області, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 3 вересня 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 , - залишити прізвище, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, що розривається, - « ОСОБА_8 ».

Встановити порядок виконання рішення в частині розірвання шлюбу, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 12 січня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки місто Кагарлик Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 3 вересня 1996 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти, - на утримання неповнолітньої дитини, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженки село Переселення Кагарлицького району Київської області, свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 , яке видане 18 серпня 2004 року виконавчим комітетом Переселенської сільської ради Кагарлицького району Київської області, - щомісячно, в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, - з 19.06.2022 року, до повноліття дитини, - до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця село Переселення Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 12 січня 2000 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави кошти в розмірі 992 (дев`ять сот дев`яності дві) грн. 40 коп., - судових витрат.

Рішення може бути оскаржене на умовах та в порядку, який передбачено ст. 284 ЦПК України.

Згідно ст. 284 ЦПК України:

- заочне рішення може буте переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

- заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

- строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України надіслати копію даного рішення сторонам по справі протягом двох днів з дня його складення.

Суддя: Закаблук О.В.