Справа № 713/1618/22
Провадження №2/713/347/22
РІШЕННЯ

іменем України

27.10.2022 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилип`юка І.В., з участю секретарки судових засідань Паучек Є.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Тинкалюка Дмитра Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, придбаного під час шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя, придбаного під час шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки.

У позові вказував, що з 23.10.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Вижницького районного суду від 27.11.2017 року по цивільній справі №713/1882/17 провадження №2/713/773/17 за позовом ОСОБА_2 шлюб між ними розірвано. Рішення суду набрало законної сили 08.12.2017 року.

Зазначав, що під час шлюбу вирішили побудувати житловий будинок, тому за їх спільною згодою, відповідачка звернулася у Чорногузівську сільську раду Вижницького району Чернівецької області для отримання у власність земельної ділянки для його будівництва.

Рішенням ХХХХV сесії VI скликання Чорногузівської сільської ради Чернівецької області №555-45/15 від 12.08.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки» сільська рада вирішила, зокрема: Дати дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,12 га, ділянка № НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з земель запасу сільської ради, землі сільськогосподарського призначення (рілля), яка знаходиться на полі в урочищі «Діброва».

31.05.2018 року, тобто після розірвання шлюбу між ними, Відділом у Вижницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в урочищі «Діброва» в с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області.

01.10.2018 року, тобто після розірвання шлюбу між ними, проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :01:002:1425. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1425 становить 155442,67 грн.

За час шлюбу разом, за спільні кошти, спільною працею та виключно в інтересах сім`ї, на земельній ділянці площею 0,1200 га, якій в подальшому було присвоєно кадастровий номер :01:002:1425, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , вони збудували житловий будинок, однак будівництво не завершили.

Згідно копії технічного паспорту на незавершений житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Вижницьке РБТІ» станом на 08.08.2018 року на його ім`я, за зазначеною адресою розташовані наступні об`єкти нерухомого майна: незавершений житловий будинок літ. «А», готовністю 82%, вартістю 454857,00 грн; убиральня, вартістю 1654,00 грн; колодязь, вартістю 34648,00 гривень. Загальна вартість нерухомого майна становить 491868,00 гривень. Початок будівництва 2013 рік.

12.09.2018 року на його представника запит, судовий експерт СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Юзвенко Р.В. провела інженерно-технічну експертизу домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , за наслідками якої 18.09.2018 року склала висновок, згідно якого:

1. Ступінь готовності житлового будинку літ. «А», який розташований в домоволодінні АДРЕСА_1 станом на день дослідження становить 91 відсоток.

2. Ринкова вартість житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 станом на день проведення експертизи складає: 262410,00 грн, в т.ч.: Житловий будинок літ. «А» - 241418,00 грн; Вбиральня літ. «Б» - 2624,00 грн; Колодязь літ. «К» - 18368,00 гривень.

3. При грошовому розподілі будинковолодіння кожному з співвласників по 1/2 частки повинно належати 131205,00 грн. При грошовому розподілі житлового будинку літ. «А» кожному з співвласників по 1/2 частки повинно належати 29,65 кв.м загальної площі, що в грошовому виразі складає 120709,00 гривень. Згідно «Методичні рекомендації щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном, розробленого Київським НДІСЕ, Дніпропетровським НДІСЕ, Львівським НДІСЕ, Одеським НДІСЕ, Харківським НДІСЕ, Київ-2017 року»: Можливість розподілу визначається індивідуально для кожного будинку за підсумком мінімально необхідної нормативної площі однокімнатної квартири, яка складається з житлової кімнати, кухні, коридору та комори. Мінімально необхідна площа для однокімнатної квартири становить 25,62 кв.м. У відповідності до даних технічного паспорту, розробленого Вижницьким РБТІ, станом на 08.08.2018 року 1/2 частина житлового будинку становить 29,65 кв.м, в такому випадку частки співвласників по 1/2 в одиницях площі буде становити по 29,65 кв.м, тобто, розподіл приміщень житлового будинку в частках по 1/2 можливий. Експертом зазначається, що площі кімнат, які розташовані в даному житловому будинку не відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки». Видання офіційне», яка відповідно до вимог повинна становити 15 кв.м.

4. Експертом запропонований один варіант розподілу житлового будинку між двома співвласниками з мінімальними переобладнаннями без втручання в несучі конструктивні елементи житлового будинку з відхиленням від вимог ДБН.

І співвласнику 1/2 частки можливо надати наступні приміщення житлового будинку. В даному варіанті двері між приміщеннями 1-1 і 1-4 закласти цеглою. 1-1 коридор, площа 10,80 кв.м, вартість 43968,00 грн; 1-2 кімната, площа 14,50 кв.м, вартість 59032,00 грн; 1-5 санвузол, площа 5,10 кв.м, вартість 20762,00 гривень. Всього площа 30,40 кв.м, вартість 123762,00 гривень.

І співвласнику 1/2 частки надати наступні споруди: літ. «Б» вбиральня в спільному користуванні, вартість 1312,00 грн; літ. «К» колодязь в спільному користуванні, вартість 9184,00 гривень. Всього вартістю 10496,00 гривень.

Реальна частка І співвласника 1/2 частки складає 134258,00 грн, що на 3053,00 грн більше за ідеальну частку.

ІІ співвласнику 1/2 частки можливо надати наступні приміщення житлового будинку. Співвласнику необхідно в кухні відокремити приміщення для санвузла. З вікна влаштувати засклені двері. 1-3 кімната, площа 14,30 кв.м, вартість 58216,00 грн; 1-4 кухня, площа 14,60 кв.м, вартість 59440,00 гривень. Всього площа 28,90 кв.м, вартість 117656,00 гривень.

ІІ співвласнику 1/2 частки надати наступні споруди: літ. «Б» вбиральня в спільному користуванні, вартість 1312,00 грн; літ. «К» колодязь в спільному користуванні, вартість 9184,00 гривень. Всього вартістю 10496,00 гривень.

Реальна частка ІІ співвласника 1/2 частки складає 128152,00 грн, що на 3053,00 грн менше за ідеальну частку.

Експертом наводиться примірний наступний перелік будівельних робіт по розподілу житлового будинку між співвласниками: влаштувати санвузол площею 3,5 кв.м відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки». Видання офіційне» в приміщення кухні дзеркально до влаштованого санвузла поз.1.5; вікно в кухні демонтувати і встановити засклені двері; провести водопостачання в санвузли і водовідведення в збудовану вигрібну яму; виконати оздоблювальні роботи.

Станом на час звернення з позовом до суду право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 відповідачка у встановленому законом порядку не зареєструвала.

На час подання позову до суду відповідачка не бажає вирішити питання поділу спільного майна подружжя незавершеного будівництвом житлового будинку у добровільному порядку.

Вважає, що зазначений об`єкт незавершеного будівництва необхідно визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, і виходячи з принципу рівності часток у майні подружжя, - визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку даного майна та припинити право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно.

Крім того вважає, що у разі визнання його права власності на 1/2 ідеальну частку незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , він має право на пропорційну частку земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за зазначеною адресою. Тому за ним необхідно визнати право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки та припинити право власності ОСОБА_2 на цю частку.

Посилаючись на ст.ст.316, 317, 319, 321, 331, 368, 372, 377 ЦК України, ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.120, 125 ЗК України просив:

1. Визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 91% з належними до нього господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

2. Визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 91% з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

3. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 91% з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

4. Визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 .

5. Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 .

6. Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на його користь судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2089,27 гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Тинкалюк Д.В. заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання надала до канцелярії суду заяву, у якій зазначила, що не буде приймати участь у розгляді справи, оскільки в своєму письмовому запереченні навела підстави для застосування норм п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України, на що не отримала відзиву.

Ухвалою суду від 07.09.2022 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

30.09.2022 року, тобто у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачка ОСОБА_2 надала до канцелярії суду не першу заяву по суті справи - відзив на позов, а не передбачене нормами ЦПК України заперечення на позовну заяву, доказів надіслання якої позивачу не надала.

У цих запереченнях зазначила, що позовні вимоги безпідставні через відсутність оформлення права власності на нерухоме майно. А враховуючи рішення суду про розірвання шлюбу від 27.11.2017 року, строк позовної давності закінчився у 2020 році. Тому потрібно застосувати п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Ухвалою суду від 06.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Тинкалюка Д.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідачки, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги:

- про визнання на підставі ст.ст.60, 63, 70, 71 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 91% з належними до нього господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та визнання за ним права власності на 1/2 ідеальну частку зазначеного незавершеного будівництва;

- про визнання на підставі ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України за ним права власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивачем ОСОБА_1 та його представником адвокатом Тинкалюком Д.В. надано такі докази:

копію рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.11.2017 року по цивільній справі №713/1882/17 провадження №2/713/773/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 08.12.2017 року, яким розірвано шлюб між сторонами, який був зареєстрований 23.10.2009 року виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області;

копію рішення ХХХХV сесії VI скликання Чорногузівської сільської ради Чернівецької області №555-45/15 від 12.08.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки», яким сільська рада вирішила, зокрема:

Дати дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,12 га, ділянка № НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з земель запасу сільської ради, землі сільськогосподарського призначення (рілля), яка знаходиться на полі в урочищі «Діброва»;

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-022, виданого 30.06.2022 року на запит ОСОБА_1 , згідно якого - 31.05.2018 року Відділом у Вижницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в урочищі «Діброва» у с. Чорногузи Вижницького району Чернівецької області;

Витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №6481, виданого 26.07.2022 року Управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, згідно якого - нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1425 становить 155442,67 грн;

Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №30743881 від 16.08.2022 року, згідно якої - 01.10.2018 року проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :01:002:1425;

копію технічного паспорту на незавершений житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Вижницьке РБТІ» станом на 08.08.2018 року на ім`я ОСОБА_1 , згідно якого - за зазначеною адресою розташовані об`єкти нерухомого майна: незавершений житловий будинок літ. «А», готовністю 82%, вартістю 454857,00 грн; убиральня літ. «Б», вартістю 1654,00 грн; колодязь літ. «К», вартістю 34648,00 гривень. Загальна вартість нерухомого майна становить 491868,00 грн, початок будівництва 2013 рік;

висновок інженерно-технічної експертизи №537, складений 18.09.2018 року судовим експертом СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Юзвенко Р.В. на запит адвоката Тинкалюка Д.В., згідно якого:

1. Ступінь готовності житлового будинку літ. «А», який розташований в домоволодінні АДРЕСА_1 станом на день дослідження становить 91 відсоток.

2. Ринкова вартість житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 станом на день проведення експертизи складає: 262410,00 грн, в т.ч.:

Житловий будинок літ. «А» - 241418,00 грн;

Вбиральня літ. «Б» - 2624,00 грн;

Колодязь літ. «К» - 18368,00 грн.

3. При грошовому розподілі будинковолодіння кожному з співвласників по 1/2 частки повинно належати 131205,00 гривень.

При грошовому розподілі житлового будинку літ. «А» кожному з співвласників по 1/2 частки повинно належати 29,65 кв.м загальної площі, що в грошовому виразі складає 120709,00 гривень.

Згідно «Методичні рекомендації щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном, розробленого Київським НДІСЕ, Дніпропетровським НДІСЕ, Львівським НДІСЕ, Одеським НДІСЕ, Харківським НДІСЕ, Київ-2017 року»:

Можливість розподілу визначається індивідуально для кожного будинку за підсумком мінімально необхідної нормативної площі однокімнатної квартири, яка складається з житлової кімнати, кухні, коридору та комори.

Мінімально необхідна площа для однокімнатної квартири становить 25,62 кв.м. У відповідності до даних технічного паспорту, розробленого Вижницьким РБТІ, станом на 08.08.2018 року 1/2 частина житлового будинку становить 29,65 кв.м, в такому випадку частки співвласників по 1/2 в одиницях площі буде становити по 29,65 кв.м, тобто, розподіл приміщень житлового будинку в частках по 1/2 можливий.

Експертом зазначається, що площі кімнат, які розташовані в даному житловому будинку не відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки». Видання офіційне», яка відповідно до вимог повинна становити 15 кв.м.

4. Експертом запропонований один варіант розподілу житлового будинку між двома співвласниками з мінімальними переобладнаннями без втручання в несучі конструктивні елементи житлового будинку з відхиленням від вимог ДБН.

І співвласнику 1/2 частки можливо надати наступні приміщення житлового будинку. В даному варіанті двері між приміщеннями 1-1 і 1-4 закласти цеглою.

1-1 коридор, площа 10,80 кв.м, вартість 43968,00 грн;

1-2 кімната, площа 14,50 кв.м, вартість 59032,00 грн;

1-5 санвузол, площа 5,10 кв.м, вартість 20762,00 грн.

Всього площа 30,40 кв.м, вартість 123762,00 грн.

І співвласнику 1/2 частки надати наступні споруди:

літ. «Б» вбиральня в спільному користуванні, вартість 1312,00 грн;

літ. «К» колодязь в спільному користуванні, вартість 9184,00 грн.

Всього вартістю 10496,00 грн.

Реальна частка І співвласника 1/2 частки складає 134258,00 грн., що на 3053,00 грн. більше за ідеальну частку.

ІІ співвласнику 1/2 частки можливо надати наступні приміщення житлового будинку. Співвласнику необхідно в кухні відокремити приміщення для санвузла. З вікна влаштувати засклені двері.

1-3 кімната, площа 14,30 кв.м, вартість 58216,00 грн;

1-4 кухня, площа 14,60 кв.м, вартість 59440,00 грн.

Всього площа 28,90 кв.м, вартість 117656,00 грн.

ІІ співвласнику 1/2 частки надати наступні споруди:

літ. «Б» вбиральня в спільному користуванні, вартість 1312,00 грн;

літ. «К» колодязь в спільному користуванні, вартість 9184,00 грн.

Всього вартістю 10496,00 грн.

Реальна частка ІІ співвласника 1/2 частки складає 128152,00 грн, що на 3053,00 грн менше за ідеальну частку.

Рішення про відведення сторонам по справі тих чи інших приміщень житлового будинку, будівель та споруд згідно запропонованого варіанту, або з відхиленням від нього (або не беручи його до уваги) приймає лише суд.

Дослідження з питань поділу (виділу частки) житлових будинків, які незавершені будівництвом в цілому проводяться за рекомендаціями «Методичних рекомендацій, щодо проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном», однак в даному випадку визначальним фактором можливості поділу таких об`єктів є їх будівельна готовність.

В ході проведення досліджень з визначення можливості та надання (розроблення) варіантів поділу (виділу частки) житлових будинків, незавершених будівництвом, окрім інших передбачених дій та процедур, необхідно установити:

- будівельну готовність житлового будинку;

- можливість поділу (виділу частки) будинку за будівельною готовністю.

Також, за необхідності, визначається перелік будівельних робіт, які потрібно виконати для завершення будівництва будинку після поділу, якщо такий можливий.

Експертом наводиться примірний наступний перелік будівельних робіт по розподілу житлового будинку між співвласниками.

- влаштувати санвузол площею 3,5 кв.м відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки». Видання офіційне» в приміщення кухні дзеркально до влаштованого санвузла поз.1.5;

- вікно в кухні демонтувати і встановити засклені двері;

- провести водопостачання в санвузли і водовідведення в збудовану вигрібну яму;

- виконати оздоблювальні роботи.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що відповідачка відмовляється визнати право власності позивача на частину спірного нерухомого майна.

На підтвердження заперечень проти позову відповідачкою ОСОБА_2 доказів не надано.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, придбаного під час шлюбу суд застосовує такі норми права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 роз`яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (Таке ж положення містить і норма ст.368 ЦК України.).

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 11.04.2019 року по справі №339/116/16-ц.

У статті 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У пунктах 22 та 23 вказаної вище постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У ч.1 ст.71 СК України зазначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст.372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (ч.1 ст.181, п.6 ч.1 ст.346, ст.ст.350, 351 ЦК України), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (ст.331 ЦК України), «об`єкт будівництва» (ст.ст.876, 877, 879881, 883 ЦК України), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, варто визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Таким чином суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Викладене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 07.09.2016 року по справі №6-47цс16.

У ч.3 ст.372 ЦК України закріплено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

У постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року по справі №565/495/18 провадження №61-1539св19 викладено правовий висновок, згідно якого - поділ майна подружжя здійснюється таким чином:

по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (ст.70 СК України);

по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (ст.71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З наданих позивачем ОСОБА_1 та його представником адвокатом Тинкалюком Д.В. належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що:

з 23.10.2009 року до 08.12.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі;

об`єкт незавершеного будівництва, який розташований по АДРЕСА_1 зведений у період 2013-2017 років, тобто під час перебування сторін у шлюбі та за їх спільні кошти;

будівництво спірного об`єкту незавершеного будівництва станом на 12.09.2018 року (час проведення експертного дослідження) не було закінчено готовність 91% і він придатний до експлуатації та фактично експлуатується відповідачкою ОСОБА_2 за своїм функціональним призначенням;

спірний об`єкт незавершеного будівництва не є самочинним будівництвом, розташований на земельній ділянці площею 0,12 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться на АДРЕСА_1 і належить відповідачці ОСОБА_2 на праві приватної власності;

станом на 12.09.2018 року (час проведення експертного дослідження) загальна вартість спірного об`єкта незавершеного будівництва становила 262410,00 грн;

спірний об`єкт незавершеного будівництва не здається в експлуатацію і право власності на нього не оформлюється з вини відповідачки ОСОБА_2 , а позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає йому реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна;

реальний розподіл спірного об`єкту незавершеного будівництва на окремі частини та доведення до кінця його будівництва сторонами технічно можливі.

Доказів протилежного відповідачка ОСОБА_2 у встановлений судом строк не надала.

Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду України дає підстави для висновку, що у період 2013-2017 років, тобто в період шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за спільні кошти та спільною працею розпочали будівництво житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , однак його будівництво не завершили (готовність 91%), не здали його в експлуатацію та не зареєстрували право власності на нього.

Тому зазначений об`єкт незавершеного будівництва може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і виходячи з принципу рівності часток у майні подружжя, - визнати за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частку даного майна та припинити право спільної сумісної власності на нього.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, придбаного під час шлюбу обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки суд застосовує такі норми права.

Положеннями ч.1 ст.81 та ч.3 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року №2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України.

У частині 1 ст.377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Згідно з ч.2 ст.120 ЗК України, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

Положеннями ч.7 ст.120 ЗК України передбачено, що у випадках та порядку, визначених частинами першою і другою, абзацами першим і другим частини третьої, частиною четвертою, абзацами першим і другим частини п`ятої цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності, права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.

Частиною 15 ст.120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва перехід прав на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, здійснюється за правилами, встановленими цією статтею, за умови державної реєстрації права власності на такий об`єкт незавершеного будівництва у порядку, визначеному законом.

Аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що перехід права власності на земельну ділянку (частку земельної ділянки) відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості (частку об`єкта нерухомості), що відповідає принципу «збудоване на землі слідує за нею). Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

Викладене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.03.2018 року по справі №686/9580/16 провадження №61-3478св18.

Норми ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України не містять виключення для переходу права на земельну ділянку (її частки) до одного з подружжя, який не мав права власності чи користування земельною ділянкою, у разі поділу будинку, будівлі, споруди, що є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Викладене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 11.02.2015 року по справі №6-2цс15.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З наданих позивачем ОСОБА_1 та його представником адвокатом Тинкалюком Д.В. належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що:

спірний об`єкт незавершеного будівництва, який є спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розташований на земельній ділянці площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться на АДРЕСА_1 і належить відповідачці ОСОБА_2 на праві приватної власності, однак він не здається в експлуатацію і право власності на нього не оформлюється у встановленому законом порядку з вини відповідачки ОСОБА_2 ;

станом на 26.07.2022 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1425 становить 155442,67 грн, а відповідно при грошовому розподілі вартість 1/2 частки становить 77721,34 гривень.

Доказів протилежного відповідачка ОСОБА_2 у встановлений судом строк не надала.

Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовими позиціями Верховного Суду та Верховного Суду України дає підстави для висновку, що оскільки суд визнає право власності ОСОБА_1 на 1/2 ідеальну частку незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , то за ним необхідно визнати право на пропорційну ідеальну частку земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за зазначеною адресою та припинити право власності ОСОБА_2 на цю частку.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Відповідачка ОСОБА_2 у своїх запереченнях проти позову просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити в позові з цих підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки.

У частині 2 ст.72 СК України закріплено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

А відповідно до ч.4 вказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 року по справі №345/2962/14 провадження №61-2361св20 викладено висновок про те, що вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності необхідно виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

У постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року по справі №320/3072/18 провадження №61-5819св19 викладено такі ж висновки, що і у наведеній вище постанові, а також зазначено, що початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст.ст.106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст.ст.109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.2 ст.72 СК України).

При цьому необхідно враховувати положення ст.68 СК України про те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №584/1319/16-ц, від 06.11.2019 року по справі №203/304/17, від 13.07.2020 року по справі №570/4234/16-ц, від 24.02.2021 року по справі №303/6365/17, від 08.10.2021 року по справі №753/18448/17, від 21.12.2021 року по справі №758/5454/18 та від 26.01.2022 року по справі №215/5672/20.

Судом установлено, що після розірвання шлюбу у сторін не виникало питань поділу спірного об`єкта незавершеного будівництва, проте наразі відповідачка не визнає його спільним майном колишнього подружжя, в експлуатацію не здає та не оформляє право власності на нього, що не може вказувати на початок перебігу позовної давності з часу розірвання шлюбу, на чому наголошує відповідачка, та відповідно на його пропуск позивачем.

У порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідачкою ОСОБА_2 суду не надано доказів, які б підтверджували заперечення нею з часу розірвання шлюбу права позивача ОСОБА_1 на частку у спірному об`єкті незавершеного будівництва.

Тому суд дійшов висновку про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_2 на його користь підлягають стягненню понесені ним документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2089,30 грн (квитанція №11 від 25.08.2022 року).

На підставі викладеного, статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97ВР, ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 256, 257, 261, 267, 316, 317, 319, 321, 331, 368, 372, 377 ЦК України, ст.ст.60, 63, 69-72 СК України, ст.ст.120, 125 ЗК України, керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 354, п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, Суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 91% з належними до нього господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на 1/2 ідеальну частку незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 91% з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 на незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 91% з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :01:002:1425, цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 зареєстрованої та жительки АДРЕСА_2 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2089,27 грн (дві тисячі вісімдесят дев`ять гривень 27 коп.).

Складання повного тексту рішення відкладено на строк десять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та житель АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 04.11.2022 року.

Суддя Іван ПИЛИП`ЮК