ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2013 року по справі за позовом Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ДП «Завод імені В.А. Малишева» звернулося до суду з вказаним позовом в якому просило стягнути заборгованість за договором позики, яка з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних становить 8006,26 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказувало, що 01 листопада 1999 року між ним та ОСОБА_3 був укладений Договір позики (далі Договір) № 872/99-1/14, за умовами якого останньому надано цільову позику на загальну суму 25300 грн. та визначений порядок її повернення.

Також зазначало, що 01 грудня 1999 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 до Договору, за умовами якої відповідачу додатково надана цільова позика на загальну суму 27394,33 грн. та визначений порядок її повернення.

Вказувало, що у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2013 року позовні вимоги ДП «Завод імені В.О. Малишева» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП «Завод імені В.О. Малишева» заборгованість за Договором № 872/99-1/14 від 01 листопада 1999 року та додаткової угоди № 1 до Договору від 01 грудня 1999 року 8006 грн. 26 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 229 грн. 40 коп., а всього 8 235 грн. 66 коп.

Не погодившись із заочним рішенням суду, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення місцевого суду скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що її батько ОСОБА_2 працював на ДП « Завод ім. В.О. Малишева» та помер на робочому місці ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що при ухваленні заочного рішення місцевий суд належним чином не з`ясував фак. Смерті відповідача та відкрив провадження відносно померлої особи.

07.07.2022 року від ДП « Завод ім. В.О. Малишева» надійшов відзив на апеляційн скрагу в якому вони просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст.255 та 257 ЦПК України.

Місцевим судом встановлено, що 01 листопада 1999 року між ДП «Завод імені В.О. Малишева» та ОСОБА_2 було укладено Договір позики № 872/99-1/14, за умовами якого ОСОБА_2 надано цільову позику на загальну суму 25300 грн. та визначений порядок її повернення.

01 грудня 1999 року між сторонами укладена додаткова угода № 1 до Договору, за умовами якої відповідачу додатково надана цільова позика на загальну суму 27394,33 грн. та визначений порядок її повернення.

На підставі заяви відповідача від 01 грудня 1999 року позивач перерахував грошові кошти в сумі 27394,33 грн. на поточний рахунок ЖБК «ЖБК -98» для здійснення капітального будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 6.1 Договору ОСОБА_2 зобов`язався повертати суму позики вказану у п. 2 Договору наступним чином: щомісячно рівними частками, шляхом утримання адміністрацією позивача грошових коштів із заробітної плати відповідача або шляхом внесення відповідачем грошових коштів у головну касу позивача

Оскільки ОСОБА_2 за період з 01.10.2009 року по 01.08.2013 року зобов`язання щодо внесення грошових коштів в касу підприємства не виконав, внаслідок чого в нього перед позивачем виникла заборгованість, яка з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних складає 8006 грн. 26 коп. місцевий суд дійшов висновку про стягнення вказаної заборгованості.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновок місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна норма права міститься й у пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, чинного на час розгляду справи апеляційним судом.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Аналогічна норма міститься у пункті 7 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

З аналізу пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України) вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини.

У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.

Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.

Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства.

Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 26 ЦПК України 2004 року у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (аналогічна норма у частині першій статті 42 чинного ЦПК України).

У статті 28 ЦПК України 2004 року визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 чинного ЦПК України).

Частиною першою статті 29 ЦПК України 2004 року передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 чинного ЦПК України).

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим.

В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 чинного ЦПК України).

Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

При цьому норма статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц (провадження № 61-33766сво18).

Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року( чинний на час подачі позову) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.10.2004 року ( а.с.112).

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою 01.10.2013 року, тобто на момент звернення з позовом до суду відповідач ОСОБА_2 вже помер.

Якщо позов пред`явлено до померлої особи, то провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16-ц (провадження № 61-33766сво18) зробила висновок на підставі аналізу наведених норм процесуального права, що на момент звернення з позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому разі провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 203/201/19 (провадження № 61-20609св19), в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 321/1118/16-ц (провадження № 61-28917св18), в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 183/303/16 (провадження № 61-10982св18), в постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 405/5728/16-ц (провадження № 61-29815св18), в постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 621/1867/15-ц (провадження № 61-27512св18), у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 310/10284/15-ц (провадження № 61-2717св18), ухваленій Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Крім того, у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 183/4229/14-ц (провадження № 61-5330св18), ухваленій Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати, міститься висновок про те, що чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог частини четвертої статті 25 ЦК України припинено.

За вказаних обставин, відкриття провадження у цивільній справі за відсутності у відповідача цивільної процесуальної дієздатності свідчить про неправомірність виникнення цивільного процесу, тобто, що провадження по даній справі не підлягає відкриттю і справа за позовом до померлого ОСОБА_2 не підлягає розгляду у суді в порядку цивільного судочинства.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо дотримання районним судом норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, перевіривши такі обставини доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі за позовом банку, який звернувся до суду з позовом до померлої особи-боржника, а, відкривши провадження у справі, районний суд повинен був його закрити на підставі пункту 1 статті 205 ЦПК України 2004 року, апеляцінйи суд дійшов висновку про скасування заочного рішення районного суду та закриття провадження у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 496,20 грн.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково слід стягнути з Державного підприємства «Завод імені В.А. Малишева» на користь ОСОБА_1 496,20 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись п.7 ч.1 ст.255, 256 ст.ст.260,261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева" до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості- закрити.

Стягнути з Державного підприємства «Завод імені В.А. Малишева» на користь ОСОБА_1 496,20 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий суддя Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

Г.Л. Карпушин

Повний текст постанови складено 20.07.2022 року