Справа № 202/983/22
Провадження № 2/202/1219/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Бєсєди Г.В.

за участю секретаря - Свити Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент патрульної поліції про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями і діями, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент патрульної поліції про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями і діями.

В обґрунтування поданої позовної заяви представник ОСОБА_1 - адвокат Пантюхов В.С. зазначив, що 04 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 , старшим інспектором УПП в Дніпропетровській області ДПП Вороновим Д.А. складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП серії ДПР 18 № 341696. Справа про адміністративне правопорушення направлена до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. 01 квітня 2020 року постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрите у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення. 26 серпня 2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було скасовано, та прийняте нове рішення, яким провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. В даному випадку підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, що свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали провадження та суду який визнав особу винною. У зв`язку з перебуванням під слідством і судом (в розумінні практики ЄСПЛ), з моменту складення протоколу 04 грудня 2019 року до винесення Дніпровським апеляційним судом постанови 26 серпня 2020 року, ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди. Моральна шкода, полягала, зокрема у суттєвих та неприємних змінах у житті, що зумовлено додатковою організацією розпорядку дня, необхідністю регулярно відвідувати суд, поясненням знайомим та колегам причин відсутності на зустрічах, зміні робочого графіку; знаходженні в стані емоційного пригнічення, дискомфорту через страх незаконного покарання; душевних стражданнях, нервових переживаннях у зв`язку з приниженням та поставленням під сумнів особистості останнього, як добропорядного громадянина; приниженні честі, втраті на час знаходження під судом авторитету у суспільстві; пригніченні із-за думок про занепад державної влади, свавілля в країні, руйнування правового режиму України; емоційній напрузі у зв`язку з соромом, образою співробітниками Національної поліції, їх зневажливим способом спілкування з позивачем, приниженні його честі та гідності. Наголошував, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 104 000 грн.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пантюхов В.С. надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник Державної казначейської служби України просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник Департаменту патрульної поліції заперечував щодо задоволення позовних вимог та надав письмові пояснення в яких зазначає, що поліцейські діяли в межах наданих повноважень та в спосіб, встановлений чинним законодавством. Поліцейським відносно позивача були вчинені певні процесуальні дії, направлені на фіксацію ознак адміністративного правопорушення. Наголошувала, що не можуть бути розцінені як неправомірні чи протиправні дії поліцейського, оскільки вони вчинені на підставі та у суворій відповідальності до чинного законодавства. Звертала увагу суду, що будь-яких доказів заподіяння моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб й заподіянням такої шкоди позивачем не надано. Департамент патрульної поліції та його територіальні підрозділи не є органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а тому на наявні між сторонами правовідносини не можуть бути розповсюдженні положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд, заслухавши пояснення відповідача та третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

04 грудня 2019 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП серії ДПР 18 № 341696.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2020 було визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрите у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2020 року було скасовано, та провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Отже, дії працівника патрульної поліції щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь у рахунок компенсації моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у сумі 40 435, 04 грн. із розрахунку: 3 775, 57 грн. + (4 173/21 х 19 заробітна плата за період з 04.12.2019 по 31.12.2019); 33 061 грн. ( 4 723 х 7 мінімальна заробітна плата за січень-липень 2020) + 3 598, 47 грн. (4 723/21 х 16 заробітна плата за період з 01.08.2020 по 26.08.2020).

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент патрульної поліції про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями і діями- задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 40 435 (сорок тисяч чотириста тридцять п`ять) грн. 04 коп. компенсації моральної шкоди

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда