Провадження № 22-ц/812/753/22
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2022 року м. Миколаїв

справа № 472/1042/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Венделем Олегом Михайловичем - на заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 18 березня 2021 року під головуванням судді Орленко Л.О., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 08 лютого 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений договір б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 30 384 грн 13 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов цього Договору він складається з Генеральної угоди, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку. Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 лютого 2014 року станом на 24 вересня 2014 року.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, позивач просив стягнути з нього на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за період з 15 жовтня 2014 року по 17 червня 2020 року на загальну суму 44 423 грн 58 коп., з яких: 39252 грн 15 коп. - інфляційні втрати в зв`язку з простроченням виконання зобов`язання, 5171 грн 43 коп. - 3 % річних від простроченої суми.

Заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт №б/н від 08.02.2014 року в розмірі 44 423 грн 58 коп., з яких: 39 252 грн 15 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 5171 грн 43 коп. - 3 % річних від простроченої суми та 2102 грн 00 коп. відшкодування судового збору.

19 квітня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Венделя О.М. - звернувся з заявою про перегляд заочного рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2021 року.

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення представник відповідача зазначив, що відповідач ОСОБА_1 не був присутній у судовому засіданні під час розгляду справи і не повідомлявся належним чином про її розгляд, оскільки суд повідомляв відповідача про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання відповідача, за яким він не проживає, а фактично з 2018 року проживає за іншою адресою. Копію заочного рішення відповідач не отримував, а його представник отримав копію рішення лише 15.04.2022 року. Також у вказаній заяві представник відповідача вказував про необхідність застосування строку позовної давності.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2022 року заява відповідача про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Вендель О.М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково в розмірі 9185 грн 42 коп. Апелянт зазначав, що згідно розрахунку заборгованості індексу інфляції та 3 % річних доданого до позовної заяви, його розраховано майже за 6 років і судом вказані нарахування стягнуто в повному обсязі, однак вказане суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц . Та враховуючи, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом 30.09.2020 року то індекс інфляції і 3% річних має бути стягнутий в межах строку позовної давності за період з 01.09.2017 по 01.09.2020 р., що складає 9185 грн 42 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК»- адвокат Шевченко А.О. зазначає, що заочне рішення суду першої інстанції є законним, прийнятим без жодних порушень норм матеріального та процесуального права. Так, згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення може обмежуватися останніми трьома роками, які передували подачі позову, за умови заяви сторони про застосування строку позовної давності, зробленої до ухвалення судом рішення у справі. Однак, відповідач до ухвалення рішення судом із заявою про застосування строків позовної давності до суду не звертався, а тому вважає, що відсутні будь-які правові підстави для скасування заочного рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 08 лютого 2014 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, згідно з якою ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 30 384 грн. 13 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця.

Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2014 року у справі 472/1573/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 лютого 2014 року станом на 24 вересня 2014 року в загальній сумі 42026 грн 57 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 30 373 грн 14 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3 447 грн 43 коп., залишку за несплаченим штрафом в розмірі 8 206 грн 00 коп.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2014 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Відтак, встановивши, що вказане рішення ОСОБА_1 не виконано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 жодного разу не отримував повідомлень про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, направлені судом за місцем його реєстрації судові матеріали позовної заяви та судові повідомлення були повернені поштою без вручення їх адресату з відміткою про те, що той відсутній за вказаною адресою.

За таких обставин відповідач не мав рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом першої інстанції обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

У заяві про перегляд заочного рішення, що оскаржується, відповідач зазначав про необхідність застосування позовної давності, аналогічні доводи є і в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Викладене є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18.

За такого доводи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відзиві на апеляційну скаргу щодо неможливості застосування позовної давності до заявлених ними у позові вимог не можуть бути прийняті до уваги.

У цій справі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» пред`явило позов 19 вересня 2020 року (про що свідчить відповідний штамп поштового відділення).

Таким чином, враховуючи також принцип диспозитовності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, передбачені ч. 6 ст.367 ЦПК України, з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 19.09.2017 по 17.06.2020, тоді як в іншій частині позовних вимог слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України в зв`язку зі спливом позовної давності.

Отже сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 за вказаний період, становить 8 630 грн. 60 коп., з яких 6 127грн. 86коп. інфляційні втрати, 2 502грн.75коп. - 3 % річних від простроченої суми, відповідно до нижчевикладеного розрахунку.

Розрахунок інфляційних втрат за період з 19.09.2017 по 17.06.2020 на суму 30373,14 грн

1234
2017 Вересень*
2017 Жовтень101.2101.200000364.48
2017 Листопад100.9102.110800641.12
2017 Грудень101.0103.131908951.26
2018 Січень101.5104..12
2018 Лютий100.9105..27
2018 Березень101.1106..16
2018 Квітень100.8107..62
2018 Травень100.0107..62
2018 Червень100.0107..62
2018 Липень99.3106..77
2018 Серпень100.0106..77
2018 Вересень101.9108..59
2018 Жовтень101.7110..96
2018 Листопад101.4112..96
2018 Грудень100.8113..88
2019 Січень101.0114..75
2019 Лютий100.5114..40
2019 Березень100.9115..54
2019 Квітень101.0117..73
2019 Травень100.7117..73
2019 Червень99.5117..63
2019 Липень99.4116..78
2019 Серпень99.7116..50
2019 Вересень100.7117..75
2019 Жовтень100.7117..72
2019 Листопад100.1118..54
2019 Грудень99.8117..83
2020 Січень100.2118..39
2020 Лютий99.7117..84
2020 Березень100.8118..80
2020 Квітень100.8119..04
2020 Травень100.3119..00
2020 Червень100.2120..86
Розрахунок 3% річних
19.09.2017 - 31.12.259.63
01.01.2018 - 31.12.911.19
01.01.2019 - 31.12.911.19
01.01.2020 - 17.06.420.74
2502.75

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає зміні в частині розміру стягнення.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого також підлягає зміні і розмір стягнутих з відповідача судових витрат, понесених позивачем при подачі позову. Цей розмір визначається пропорційно задоволеним вимогам та становить 407грн 80 коп.

За таким же правилом підлягають розподілу і судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом. Отже, з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 611 грн 70 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Венделем Олегом Михайловичем - задовольнити частково.

Заочне рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18 березня 2021 року змінити, зменшивши суму стягнутої заборгованості з 44 423грн. 21коп. до 8 630 грн 60 коп. (вісім тисяч шістсот тридцять гривень шістдесят копійок), з яких 6 127грн 86коп. інфляційні втрати, 2 502грн 75коп. - 3 % річних від простроченої суми), а також зменшивши суму відшкодування судового збору з 2102 грн 00 коп. до 407грн 80коп. (чотириста сім гривень вісімдесят копійок).

В іншій частині залишити рішення без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 611грн 70коп. (шістсот одинадцять гривень сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2022 року.