Справа № 524/4261/22
Провадження №2/524/3042/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого - судді Предоляк О.С.

при секретарі судового засідання Лапік К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

03.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Просить стягнути з відповідачів в солідарному порядкуна свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 297 912,89 грн., ., інфляційні втрати в розмірі 53 967,04 грн., 3 відсотки річних у розмірі 5 974,58 грн., а всього 357 854,51 грн. та у повернення сплачених судових витрат: судового збору у розмірі 3578,56 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 16500 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 20.11.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 4196 відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 550 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути в строк до 20.11.2021 року.

За період з 05.02.2020р. по 10.02.2022р. відповідачами перераховано коштів на погашення заборгованості за договором позики на суму 252 087,11 грн.

Проте, в установлений договором термін позичальником борг в повному обсязі не повернуто.

Ухвалою суду від 08.09.2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

05.10.2022 року представником відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокатом Єрмоленко О.В. подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що відповідно до п. 4 договору позики від 20.11.2019 року вбачається, що позика за цим договором є безпроцентною, а тому вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення будь-яких інших платежів, що не відносяться до суми позики, тобто інфляційні втрати, штрафи. Крім цього, звертає увагу, що згідно ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. З огляду на введені обмеження під час дії воєнного стану стягнення з відповідачів інфляційних втрат та інших платежів, крім суми боргу є необґрунтованим. Крім того, у позовній заяві не наведено за якою методикою (формулою) здійснено розрахунок індексу інфляції та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання. Просить взяти до уваги факт запровадження воєнного стану, що є форс-мажорною обставиною, яка безпосередньо впливає на момент повернення боргу за договором позики, а також скрутне матеріальне становище через відсутність можливості працевлаштування. Наголошує, що за договором позики ОСОБА_2 є єдиним позичальником, а залучення ОСОБА_3 як другого співвідповідача є неправомірним. Просить суд на підставі ст. 51 ЦПК України виключити ОСОБА_3 зі складу відповідачів з огляду на те, що ОСОБА_2 є єдиним позичальником, борг повертає особисто, а ОСОБА_3 давала свою згоду лише на отримання такої позики та не є співборжником. Вважає, що заявлена адвокатом Дашко М.В. правнича допомога в сумі 16500 грн. є неспівмірною з обсягом робіт та необґрунтованою.

15.12.2021 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Дашко М.В. подано відповідь на відзив. Виплачена ОСОБА_2 за договором позики від 20.11.2019 року сума становить 252 087,11 грн. Сума коштів в розмірі 297 912,89 грн. (550 000,00 грн. - 252 087,11 грн. = 297 912,89 грн.) залишилась неповернутою на даний час. У позовній заяві чітко зазначений розрахунок (формула) інфляційних втрат та 3% річних. Вваажає, що існування на території України воєнного стану не слід розцінювати як можливість невиконання зобов`язань за договором. Наголошує, що договір позики не містить умов щодо фарс-мажорних обставин. Кінцевий строк виконання зобов`язань за договором позики, укладеним між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , настав ІНФОРМАЦІЯ_1 , а форс-мажорні обставини для ОСОБА_2 , ОСОБА_3 могли з`явитись після 24.02.2022 року. Відсутність коштів на виконання зобов`язань не є підставою для звільнення від відповідальності та не може вважатись форс-мажором.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дашко М.В. просить справу розглянути без його участі та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Єрмоленко О.В. просить розглянути справу без його участі та без участі відповідачів. У задоволенні позову просить відмовити, про що надав письмову заяву.

Дослідивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.11.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., зареєстрований в реєстрі за №4196 (надалі договір позики), відповідно до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 550 000 грн., які відповідач зобов`язався повернути в строк до 20.11.2021 року.

Згідно п. 1 договору позики сума позики отримана повністю позичальником до підписання цього договору. Підписанням цього договору позичальник підтверджує отримання вказаної суми в повному обсязі та відсутність будь-яких претензій до позикодавця з приводу факту отримання і кількості отриманих грошових коштів.

Відповідно до п.2 договору позики, ОСОБА_2 зобов`язався повернути суму позики в повній сумі в строк до 20.11.2021 року. Повернення суми позики має здійснюватися позичальником наступним чином: щомісяця до 10 числа включно, починаючи з грудня 2019 року, у сумі не менше ніж 22917 грн. Залишок позики повертається позичальником в строк до 20 листопада 2021 року включно (в разі, якщо позику не буде повернуто позичальником достроково). Повернення суми позики має здійснюватися позичальником шляхом передачі позикодавцю особисто готівкових грошових коштів в місті Кременчуці Полтавської області або шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позикодавця, відомий позичальнику.

У відповідності до п. 8 договору позики грошові кошти, одержані позичальником являються предметом спільної сумісної власності, що підтверджується заявою про згоду на отримання суми позики, яку надала дружина позичальника ОСОБА_3 , справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. 20.11.2019 року за реєстровим №4195.

На погашення позики відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перераховано коштів на загальну суму 252 087,11грн. (платежами: від 05.02.2020 року - 22917,01грн., від 10.03.2020 року - 22917,01грн., від 25.05.2020 року - 22917,01грн.; від 12.11.2020 року - 22917,01грн., від 26.02.2021 року - 22917,01грн., від 26.02.2021 року - 22917,01грн., від 01.03.2021 року - 22917,01грн., від 01.03.2021 року - 22917,01грн., від 31.08.2021 року - 22917,01грн., від 31.08.2021 року - 22917,01грн., від 04.10.2021 року - 22917,01грн.), що підтверджується банківською випискою по надходженням ОСОБА_1 за період з 05.02.2020р. по 10.02.2022р. та відповідними квитанціями, які долучені до матеріалів справи та не заперечується сторонами.

Проте, в установлений договором термін - до 20.11.2021 року відповідачами борг в повному обсязі не повернуто.

08.02.2022 року позивачем на адресу боржників рекомендованим листом направлено повідомлення про повернення позики від 07.02.2022 року, яке залишено без реагування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, необхідно керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), також у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року у справі № 295/8319/18 (провадження № 61-18770св20).

Згідно п.8 договору позики сторони визначили, що грошові кошти одержані позичальником будуть являтись предметом спільної сумісної власності подружжя, що підтверджується заявою про згоду на отримання суми позики, яку надала дружина позичальника ОСОБА_3 .

Як вбачається з квитанцій наданих до відзиву на позовну заяву кошти на погашення боргу за договором позики вносились як позичальником ОСОБА_2 так і його дружиною ОСОБА_3 , що також підтверджує ту обставину, що позика використана в інтересах сім`ї.

Таким чином, ОСОБА_3 була обізнана про боргові зобов`язання свого чоловіка перед ОСОБА_1 та те що отримані кошти будуть являтись предметом спільної сумісної власності, що підтверджується її заявою про згоду на отримання суми позики, та її дії по внесенню коштів на рахунок позивача на погашення позики свідчать про отримання ОСОБА_2 позики в розмірі 550000 грн. в інтересах сім`ї та використання грошей для задоволення потреб їхньої сім`ї.

Враховуючи, що отримані за договором позики від 20.11.2019 року кошти в добровільному порядку ОСОБА_1 не повернуті, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення із відповідачів в солідарному порядку наданої позивачем та неповернутої у повному обсязі суми позики в розмірі 297 912,89 грн. (550000 грн. - 252 087,11 грн.)

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 53967,04 грн. та 3 % річних у розмірі 5974,58 грн., суд виходить з наступного.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Разом з тим, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено Цивільний кодекс новими положеннями, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності за прострочення повернення коштів за договором позики.

Таким чином, з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції боргу за період грудень 2021 року - січень 2022 року включно в розмірі 5 683,58 грн., 3% річних від суми боргу за період з 01.12.2021 по 23.02.2022 року у розмірі 2081,31 грн.

Посилання представника відповідачів на запровадження воєнного стану, що є форс-мажорною обставиною, яка безпосередньо впливає на момент повернення боргу за договором позики, а також скрутне матеріальне становище через відсутність можливості працевлаштування є неспроможними, оскільки строк виконання зобов`язань за договором позики настав 20.11.2021 року, до запровадження 24.02.2022 року на території України воєнного стану.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 21 липня 2021 р. у справі № 912/3323/20 відсутність коштів на виконання зобов`язань не є підставою для звільнення від відповідальності в розумінні ч. 2 ст. 617 ЦК та не може вважатись форс-мажором.

Також є безпідставними твердження представника відповідачів, що ОСОБА_3 не є стороною позики та її необхідно виключити з числа відповідачів, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Анологічного висновки дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц

Згідно з положеннями ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів сплати заборгованості за договором позики у розмірі 297 912,89 грн. відповідачами, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за договором позики у розмірі 297 912,89 грн., індекс інфляції боргу в розмірі 5 683,58 грн., 3% річних від суми боргу 2081,31 грн., а всього 305 677,78 грн.

З огляду на часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 305 677,78 грн., що становить 85 % від заявлених позовних вимог відповідно до ст.141 ЦПК України, з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі по 1528,40 грн. (42,5 % від сплаченого судового збору в розмірі 3578,56 грн.).

Згідно ст.ст. 15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просить стягнути з відповідачів на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16500 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду договір № 672 про надання професійної правничої допомоги від 28.07.2022 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Дашком М.В., розрахунок суми гонорару за договором, акт про надані послуги від 02.08.2022 року з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо, а також кількість годин, витрачену на кожну з цих послуг.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 24 січня 2022 року у справі №757/36628/16-ц зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Представником відповідачів подано заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката, яка обґрунтована тим, що визначений позивачем розмір витрат на правову допомогу адвоката є неспіврозмірним з позовом та необґрунтованим.

Надаючи оцінку співмірності суми витрат зі складністю та об`ємом справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат, суд виходить з того, що відшкодування таких видів наданих адвокатом послуг як підготовка до введення справи в суді першої інстанції (підготовка та друк додатків) у розмірі 3000 грн. які є дублюючими з послугами про підготовку правової позиції по справі в суді першої інстанції зазначених в акті, а також, пошук та вивчення законодавчих та нормативних правових актів, якими врегульовані спірні правовідносини, пошук та вивчення судової практики по анологічній категорії справ у розмірі 3000 грн., усні консультації, роз`яснення, узгодження позиції по справі у розмірі 3000 грн. не можуть бути покладені на відповідачів, оскільки не вимагали від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи.

Тому суд не вважає належним чином обґрунтованою суму компенсації витрат на правничу допомогу у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в загальній сумі 7500 грн. які підлягають стягненню з кожного по 3750 грн.

Керуючись ст.ст. 625, 1046, 1048 -1049 ЦК України, ст.ст. 10,12,13,19,76,78,80,81,141,258-260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнутив солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 297 912,89 грн., індекс інфляції боргу в розмірі 5 683,58 грн., 3% річних від суми боргу 2081,31 грн., а всього 305 677,78 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у повернення у повернення судових витрат: на професійну правничу допомогу у розмірі 3750 грн. та зі сплати судового збору 1528,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у повернення у повернення судових витрат: на професійну правничу допомогу у розмірі 3750 грн. та зі сплати судового збору 1528,40 грн.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: О.С.Предоляк