Справа № 212/7155/20
У Х В А Л А

25 жовтня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Власенко М.Д., за участю секретаря судового засідання Машошиної Ю.О., розглянувши в порядку ст.247 ЦПК України, за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу подання державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сокол Ганни Леонідівни про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, -

встановив:

20 жовтня 2022 року державний виконавець Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сокол Г.Л. звернувся до суду з вищезазначеним поданням, посилаючись на те, що у нього на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № 66802203 до складу якого входять виконавчі документи: ВП № 66798732 з примусового виконання виконавчого листа 212/7155/20 від 07.06.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 30000 грн. та ВП № 66801037 з примусового виконання виконавчого листа 212/7155/20 від 07.06.2021 року про стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 436081,43 грн. Боржником до відділу подано декларацію про доходи та майно боржника фізичної особи, відповідно до якої у боржника відсутні доходи, нерухоме майно, майно, що перебуває у заставі, майно, яким боржник володіє спільно з іншими особами, активи у банках тощо. Державним виконавцем систематично здійснювались виходи за місцем мешкання боржника з метою перевірки майнового стану останнього, однак двері ніхто не відчинив, про що було складено відповідні акти. Згідно відповіді МВС України встановлено, що за боржником не зареєстровані транспортні засоби. Згідно відповіді Пенсійного Фонду України встановлено, що боржник на обліку, як пенсіонер не перебуває, інформація щодо останнього місця роботи відсутня. На думку державного виконавця, боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішень суду у зв`язку із чим просить тимчасово обмежити останнього у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань за зведеним виконавчим провадженням № 66802203 про стягнення залишку заборгованості на загальну суму 511253,27 грн.

Відповідно до вимог ст.441 ЦПК України суд розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України негайно, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Державний виконавець про дату, час та місце розгляду подання повідомлений, однак до суду не прибув, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не направив.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи та подання, суд вважає, що подання державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.4 ст.313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ч.ч.2,3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Зокрема, пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 441 ЦПК України регламентовано порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ч.1, 3 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України Про виконавче провадження, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Тобто ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 року "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України при проведенні аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Виходячи із зазначених норм, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає виключно у випадку доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання, а не за наявності факту невиконання зобов`язань

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні у Покровському відділі Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 212/7155/20 від 07.06.2021 року, що були видані Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 415713,70 грн., судових витрат у розмірі 20367,73 грн., а також моральної шкоду у розмірі 30000 грн.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилався, що боржник ОСОБА_1 не виконує та ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. При цьому, до подання державним виконавцем не надано жодних доказів на підтвердження викладених у поданні обставин, окрім копії виконавчого листа. Також не надано доказів на підтвердження зокрема того, що боржнику ОСОБА_1 відомо про відкриття виконавчого провадження і боржник дійсно умисно не виконує рішення суду, ігнорує виклики державного виконавця, та умисно чинить перешкоди у здійсненні виконавчих дій, тобто ухиляється від виконання судового рішення. Державним виконавцем в поданні також не зазначено підстав та доказів того, що боржник має намір та об`єктивну можливість виїхати за межі України в умовах дії воєнного стану.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст.441 ЦПК України, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця, тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Враховуючи зазначені обставини та відсутність доказів, які б свідчили про факти умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, суд приходить до висновку про передчасність застосування до боржника ОСОБА_1 такого заходу впливу як тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, а отже у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259,260,261, 441 ЦПК України, суд,

постановив:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сокол Ганни Леонідівни про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана 26.10.2022 року

Суддя М.Д. Власенко