Провадження №2/523/645/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"17" жовтня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку кредитної заборгованості у розмірі: 48 631 грн. 37 коп. В обґрунтування позову зазначивши, що між позивачем та відповідачем 05.10.2006 року укладено кредитний договір ODH0AE00001615. Позивач зазначає, що за умовами кредитного договору Банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі: 47 877, 00 доларів США., які останній мав повернути до 05.10.2011 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ, на користь банку було стягнуто заборгованість за даним кредитом, однак, через не виконання рішення суду, договірні зобов`язання не припинилась, а відтак позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості, що становить: 1 743, 06 доларів США, а також понесені судові витрати у розмірі: 2 270 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду призначено розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідач роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, позовна заява містить в собі прохання щодо можливості розгляду справи за відсутності представника позивача (а.с.4).

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду також не з`явились, судом неодноразово здійснювався виклик відповідачів, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зав`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.45-49). Крім іншого, відповідач ОСОБА_2 , 19.01.2022 року, ознайомлена з матеріалами справи (а.с.42). Відповідачі відзиву на позов не надали про причини не явки суду не повідомили, з будь-якими заявам на адресу суду не звертались, що відповідно до положення ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Відповідно до положення п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України судові повістки фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилаються за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ч.1 ст. 131 ЦПК України).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2022 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази наказані позивачем на підтвердження позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Позивач зазначає, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» були задоволенні, стягнуто з ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент Банк» на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі: 394 543, 11 гривень, що еквівалентно 49 361, 08 доларів США, рішення суду не виконується, а відтак у позивача виникає право вимоги 3% річних від прострочений суми заборгованості.

Судом досліджуються документи надані позивачем на підтвердження обставин позовних вимог.

Згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року (справа №202/1050/14) позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ODH0AE00001615 від 05.10.2006 року у розмірі: 384 543, 11 грн. (триста вісімдесят чотири тисячі п`ятсот сорок три гривні 11 коп.), та стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» суму 10 000,00 грн., а всього заборгованість у сумі: 394 543, 11 грн. (триста дев`яносто чотири тисячі п`ятсот сорок три гривні 11 коп.), що еквівалентно 49 361, 08 дол. США та складається:

заборгованість за кредитом - 20 994, 34 дол. США;

заборгованість по процентам за користування кредитом - 21 161, 70 дол. США;

заборгованість по комісії за користування кредитом - 441, 09 дол. США;

пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 6 763, 95 дол. США.

Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» сплачений судовий збір у розмірі 3 441, 00 грн.

В решті вимог за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.8).

Таким чином, судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2014 року, позовні вимоги були задоволені частково, в частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

З огляду на зазначене, у позивача не виникло матеріального права на пред`явлення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по нарахованим 3% відсоткам в солідарному порядку до ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що рішення суду відповідачами не виконано, а відтак, позивач набув права на пред`явлення вимоги про стягнення 3% за не виконання зобов`язань в порядку передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності.

Разом з цим, позивачем на підтвердження не виконання або порушення виконання грошового зобов`язання не надано доказів на їх підтвердження, саме лише посилання в позовній заяві на порушення зобов`язання не є доказом, що підлягає дослідженню.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

З огляду на зазначене, в даній справі позивач має довести саме факт не виконання судового рішення.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження пред`явлення виконавчого листа до виконання, відкриття виконавчого провадження, не виконання рішення суду відповідачами а саме, боржниками ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент Банк».

Крім іншого, згідно результатів пошуку в Єдиному реєстрі боржників та АСВП відсутні дані щодо наявності відкритих виконавчих проваджень за даним судовим рішенням щодо стягнення заборгованості на користь позивача.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.

Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Будь-яких доказів на підтвердження не виконання рішення суду та інших доказів, які б підтверджували факт взагалі пред`явлення виконавчого листа до виконання, до позовної заяви не надано. Крім того, позивачем не обґрунтовано пред`явлення позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , оскільки, рішення суду, на яке посилається позивач в цій частині залишено без задоволення. З даного слідує, що позивач взагалі не обґрунтував матеріально правової вимоги до відповідача за даним позовом.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи досліджені і у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, а відтак і порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача (п.2.ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись статтями 5, 10, 13, 76-81, 89, 247, 265, 268, 273, 274, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.10.2022 р.

Суддя: