ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/512/22Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І.
Провадження № 22-ц/817/857/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря - Романська К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу №595/512/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року, ухваленого суддею Созанською Л.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, присуджених постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 липня 2019 року, згідно якої стягнуто із ОСОБА_1 в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1300 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, визначивши його у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що у зв`язку з складним матеріальним становищем вона не може забезпечити дитині належного постійного грошового утримання.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі постанови Тернопільського апеляційного суду від 23 липня 2019 року, із 1300 гривень щомісячно до однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду, представнк відповідача ОСОБА_1 - адвокат Андрусенко І.Я. подав апеляційну скаргу про його оскарження де просить скасувати рішення Бучацького районного суду від 26.07.2022 року та ухвалити нове, яким у задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів відмовити. Вважає вказане рішення суду незаконним оскільки воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у відповідача змінився сімейний та матеріальний стан, оскільки на його утримані знаходиться малолітня донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_5 та батько ОСОБА_6 , який є інвалідом 1 групи довічно та потребує стороннього догляду. Вказує, що відповідач на даний час не працює, що підтверджується із записів його трудової книжки та на даний час здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_6 , який є інвалідом 1 групи довічно. Однак дані обставини судом першої інстанції безпідставно не взяті до уваги та необґрунтовано задоволено частково позовні вимоги.

Зазначає, що жодними доказами позивач не довела зміни майнового стану, потреби дитини, які свідчили б про необхідність таких значних щомісячних витрат, як і не довела, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі не забезпечує дотримання прав та інтересів дитини, або є недостатнім для її гармонійного розвитку.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Учасники справи до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Позивачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку із сімейними обставинами.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Андрусенко І.Я. також подав заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість ухваленого рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вірно виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що з 26 грудня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 липня 2019 року (справа № 595/654/19) розірвано. Після розірвання шлюбу змінено прізвище відповідача ОСОБА_7 на « ОСОБА_8 ».

Після реєстрації шлюбу із ОСОБА_9 ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_11 », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 31 серпня 2021 року Бучацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 07 березня 2018 року Сороківською сільською радою Бучацького району Тернопільської області.

Син сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - позивачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до довідки № 77 від 17 травня 2022 року, виданої Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 23 липня 2019 року (справа № 595/945/19) рішення Бучацького районного суду від 24 травня 2019 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн, змінено, зменшено розмір стягнення аліментів з 2000 грн до 1300 грн, а саме стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1300 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

01.07.2020 року, відповідач зареєстрував шлюб із ОСОБА_12 у Бучацькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про що складено відповідний актовий запис № 45. За час нового шлюбу у Відповідача та ОСОБА_12 народилася донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки від 16.06.2022 року № 308, відповідач перебуває на обліку в відділі соціального забезпечення № 2 м. Бучач управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації та йому відповідно до постанови КМУ № 859 від 23.09.2020 року з 01.03.2022 року до 28.02.2023 року призначено допомогу як фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Відповідач здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_6 , який є інвалідом 1 групи довічно.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України (тут і далі - у редакції від 08 липня 2017 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Суд першої інстанції правильно визначив, що наявні підстави для часткового задоволення вимог з врахуванням статей 182-184, 192 СК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що звертаючись до суду із вищевказаним позовом про зміну розміру та способу стягнення аліментів на утримання дитини позивач зазначала, що на даний часїї матеріальне становища в порівняні із тим, яке існувало на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, суттєво погіршилося. Крім того, на даний час дитина подорослішала та в силу її фізичного розвитку значно змінилися її потреби, і для забезпечення її фізичного, культурного, духовного розвитку необхідні значні кошти, а вона не може забезпечити належний розвиток дитини та її матеріальні потреби.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Колегія суддів зазначає, що зважаючи на рівень соціально-економічного розвитку в країні, продовження російської агресії в Україні, здорожчання цін, дані обставини є безумовним підтвердженням погіршення майнового стану позивача як одержувача аліментів в порівняні з тим, яке було у неї на момент визначення розміру аліментів.

Крім того, змінюючи спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги й інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення та розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а стягнутий є недостатнім для утримання дитини, яка проживає із позивачем.

При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів у розмірі визначеному судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти у визначеному розмірі, оскільки у нього на утриманні знаходиться дружина та малолітня дитина не заслуговують на увагу оскільки ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Суд оцінив надані сторонами докази у їх сукупності, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані позивачем докази щодо свого майнового стану є безпідставними.

Наявність у відповідача непрацездатного батька інваліда першої групи за яким він здійснює догляд також не може бути доказом погіршення його майнового стану, оскільки дані обставини існували на час ухвалення рішення про стягнення аліментів від 23 липня 2019 року (справа № 595/945/19) та були взяті судом до уваги.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зміна розміру аліментів і визначення їх у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку цілком відповідає найкращим інтересам дитини.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції і також не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2022 року.

Головуюча: Шевчук Г. М.

Судді: Гірський Б. О.

Хома М. В.