Дата документу 16.08.2022 Справа № 336/3979/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/3979/20 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/807/187/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, ОСОБА_3 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги за який уточнив, до ПАТ «ОТП Банк», третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нароха Ольга Василівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 .

На підставі договору іпотеки № PLM-200/498/28-І від 23 червня 2007 року вказаний житловий будинок було передано в іпотеку АКБ «Райффайзенбанк Україна», яке у подальшому перетворено в ПАТ «ОТП Банк».

13.03.2020 року йому поштою надійшов лист з Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро), який містив повідомлення державного виконавця щодо результатів оцінки арештованого майна від 26.02.2020 року № 24926 щодо результатів експертної оцінки для подальшого продажу на електронних торгах ДП «Сетам». Інших документів йому не направлялося.

Будинок було виставлено на реалізацію на електронних торгах.

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження ВП № .06.2020 року дізнався, що підставою відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій щодо звернення стягнення на належний йому будинок здійснюється на підставі виконавчого напису № 3379, вчиненого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. 06.09.2007 року на користь АКБ «Райффайзенбанк Україна» про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем на суму 241 336,84 грн.

Він ніяких повідомлень, боргових вимог не отримував, розмір боргу не є погодженим, з виконавчим написом його не ознайомлювали, вважав виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням вимог законодавства.

Вимога відповідача щодо сплати заборгованості в сумі 241 336,84 грн. до нього не надходила, що позбавило його можливості надати заперечення та документи на спростування вимог.

Відповідачем не було надано нотаріусу документи щодо безспірності заборгованості, її дійсного розміру, наявності прострочених платежів, не було письмово повідомлено його про звернення стягнення на предмет застави та не зареєстровано в реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

На підставі зазначеного просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3379 від 06.09.2007 року, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності, в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем на суму 241 336,84 грн., судові витрати стягнути з відповідача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність беззаперечності заборгованості, неотримання вимоги відповідача щодо сплати заборгованості, ненадання відповідачем нотаріусу первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, відсутність в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, необґрунтованість заперечень відповідача, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шести десяти днів із дня відкриття апеляційного провадження.

Провадження у зазначеній справі відкрито ухвалою суду від 24 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року апеляційне провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 02 червня 2022 року поновлено апеляційне провадження.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 червня 2022 року залучено на стадії апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 як правонаступника померлого позивача ОСОБА_1 .

Справа неодноразово призначалась до судового розгляду, зокрема, 28 червня 2022 року на 12.00 год., 26 липня 2022 року на 12.00 год., 16 серпня 2022 року на 14.00 год.

За приписами ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Колегія суддів відхилила чергове (трете) клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, оскільки доводи щодо законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правонаступником якого є заявниця.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачі, користуючись своїми правами з позицій диспозитивності, до позову та в ході судового розгляду не надали суду належних і допустимих доказів відсутності підстав для вчинення нотаріусом виконавчого напису 06 вересня 2007 року, який зареєстровано в реєстрі № 3379. Твердження представника позивачів про те, що позивачі не отримували повідомлення про усунення порушень від 16 лютого 2015 року не знайшло свого підтвердження та жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, суд вказав, що про існування оспорюваного виконавчого напису ОСОБА_1 було відомо в 2009 році, 16.09.2009 року він вже звертався до суду позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, клопотання про поновлення строку позовної давності позивачем не надано.

Враховуючи заяву представника відповідача про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку одночасно і про наявність підстав для відмови у позові відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року № 1255-IV (далі - Закон № 1255-IV).

Частинами першою, третьою статті 24 Закону № 1255-IV установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону № 1255-IV, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.06.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-200/498/2006 (далі-Кредитний договір), за умовами якого банком надав, а позичальник отримав кредитні кошти в сумі 45 000,00 доларів США на строк до 23.06.2021 року (т.1, а.с.207-208).

В забезпечення виконання вимог вищевказаного Кредитного договору між «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки PML-200/498/2006 від 23.06.2006 року, предметом якого є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві приватної власності позичальнику ОСОБА_1 (т.1, а.с.204-216).

06.09.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації житлового будинку, задовольнити вимоги ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі 241 336,84 грн.(т.1, а.с.21).

07.11.2008 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького міського управління юстиції Борисенковим В.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (т.1, а.с.217-218).

Судом також встановлено, що відповідно до актів державного виконавця від 12.05.2008 року та від 26.12.2008 року на виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса та стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 241 336,84 грн. описано та арештовано житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджено, що у вересні 2009 році ОСОБА_1 звертався до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ЗАТ «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі, приватного нотаріуса Запорізького МНО Нарохи О.В. про визнання виконавчого напису від 06.09.2007 р. № 3379 таким, що не підлягає виконанню (т.1, а.с.74-75).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2010 року, постановленою у справі №2-388/2010 р., позовну заяву ОСОБА_1 до ЗАТ «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі, приватного нотаріуса Запорізького МНО Нарохи О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду (т.1, а.с.219).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07.06.2011 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2010 року про залишення позовної заяви без розгляду у цій справі скасовано, справу повернуто до того ж суду для розгляду (т.1, а.с.220-221).

28.10.2011 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ЗАТ «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі, приватного нотаріуса Запорізького МНО Нарохи О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишено без розгляду у зв`язку з повторною не явкою позивача в судове засідання (т.1, а.с.222).

Виходячи із встановлених судом обставин вбачається, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 було відомо з вересня 2009 року.

Враховуючи наведене, позивач повинний був довести суду поважність пропуску ним позовної давності саме в період з вересня 2009 року по 27 липня 2020 року на підставі належних та допустимих доказів.

Проте, матеріали справи не містять клопотань позивача про поновлення пропущеного строку з обґрунтуванням поважності причин його пропущення. При цьому у позовній заяві ОСОБА_1 безпідставно посилається на те, що про оспорюваний виконавчий напис він дізнався лише в 2020 році.

За приписами положень ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (а саме, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

За змістом ч.5 ст.267 ЦК України - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (абзац 3 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Судом першої інстанції встановлено, що документи, на підставі яких був вчинений оспорюваний виконавчий, знищені у зв`язку з тим, що сплив строк його зберігання, що підтверджується Актом № 4 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, погоджений Протоколом № 4 засідання ЕК Головного управління юстиції від 20.03.2014 року (т.1, а.80-81).

Виконуючи вимоги статті 12 ЦПК України, суд апеляційної інстанції витребував матеріали цивільної справи №2-388/2010 року, а також завірені копії документів, які надсилались кредитором нотаріусу з метою вчинення виконавчого напису.

Матеріалами цивільної справи №2-388/2010 (№2-2588/11) підтверджено, що згідно з пунктом 1.9.1 Кредитного договору №МL-200/498/2006 від 23 червня 2006 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 , позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку про дострокове виконання Боргових зобов`язань у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або майновим поручителем зобов`язань за договором, усунути порушення умов кредитного договору, протягом 30 календарних днів з дати одержання Боржником такої вимоги (т.2, а.с.178-186).

До заперечень на позовну заяву про визнання виконавчого напису, вчиненого 06.09.2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за рахунок коштів, отриманих від реалізації житлового будинку, у розмірі 241 336,84 грн., ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна», долучило копії належним чином завірених доказів, зокрема:

- Повідомлення №22-5/964 від 09 січня 2007 року про зобов`язання ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитним договором № ML-200/498/2006 від 23 червня 2006 року з попередженням про те, що на підставі п.1.9 Кредитного договору банк буде вимагати дострокового виконання та звернення стягнення на предмет іпотеки (т.2, а.с.187);

- Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Повідомлення №22-5/964 з підписом ОСОБА_4 (т.2, а.с.188);

- Вимогу №22-3-2/1915 від 06 лютого 2007 року про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № ML-200/498/2006 від 23 червня 2006 року протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги (т.2, а.с.160);

- Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Вимоги №22-3-2/1915 з підписом ОСОБА_1 (т.2, а.с.160 зворот.);

- Лист №193/2-25 від 03 липня 2007 року приватного нотаріуса Нарохи О..В. про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-200/498/2006 від 23 (т.2, а.с.161);

- Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення Вимоги приватного нотаріуса Нарохи О..В. про погашення заборгованості №193/2-25 з підписом ОСОБА_1 (т.2, а.с.161 зворот.).

Вищезазначені вимоги-повідомлення та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення містяться у справі №2-388/2010 (№2-2588/11).

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неотримання ОСОБА_1 вимоги щодо сплати заборгованості від кредитора та нотаріуса не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи.

За приписами частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги щодо не безспірності заборгованості а також здійснення позичальником часткового погашення заборгованості за кредитним договором, яке не враховано кредитором, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки матеріали справи не містять та позивачем не надано доказів на їх підтвердження.

Не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги про відсутність в реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (т.2, а.с.173-175).

Отже, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог та помилково одночасно відмовив у позові зв`язку з пропуском позовної давності та відсутності клопотання про поновлення пропущеного строку.

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з вимогами п.п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду у цій справі необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2021 року у цій справі змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 серпня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова