РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 559/2801/19

Провадження № 22-ц/4815/1067/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,
учасники справи:
позивач Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 лютого 2021 року (ухвалене у складі судді Ральця Р.В.) у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі,-
в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач ОСОБА_1 30 вересня 2015 року о 09 год. 45 хв. в м. Запоріжжя на а/д Харків-Сімферополь, вул. Богуна, з боку вул. Мокрянська, керував автомобілем ЗІЛ 131, р.н. НОМЕР_2 , та при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він перестроювався, внаслідок чого автомобіль ЗАЗ 1102 викинуло на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем Хонда Цівік, р.н. НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено. Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року та додатковою постановою від 09 грудня 2015 року у справі № 559/2703/15-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходив військову службу за контрактом та являвся матеріально-відповідальною особою за ввірене йому майно - автомобіль ЗІЛ 131, р.н. НОМЕР_2 . Таким чином, через скоєну відповідачем ДТП було пошкоджено 2 автомобілі за результатом розгляду позовів потерпілих осіб, військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено збитків на загальну суму 122957,94 грн., які остання просила стягнути на підставі ст.1191 ЦК України, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1921, 00 грн..
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 лютого 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 збитки в сумі 122957 гривень 94 копійки.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що військовою частиною відшкодовано потерпілим у ДТП особам завдану шкоду, а тому позивач має право зворотної вимоги до відповідача, як до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що він являється учасником бойових дій та на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди виконував обов`язки військової служби та був лише водієм транспортного засобу, при цьому, жодного договору про повну матеріальну відповідальність між ним та позивачем укладено не було. Володільцем джерела підвищеної небезпеки, а саме транспортного засобу ЗІЛ 131, р.н. НОМЕР_2 , являється військова частина НОМЕР_1 . Відповідальність за страхування транспортного засобу лежить на його власнику - військовій частині НОМЕР_1 , якою даний обов`язок виконаний не був, а тому вважає, що збитки, які відшкодовані МТСБУ потерпілим у ДТП особам, з нього стягуватися не повинні. Також зауважує, що учасники бойових дій звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України і компенсацію збитків постраждалим з вини даної категорії автомобілістів проводить Моторно (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ). Крім того, вважає, що позивачем неправомірно стягується з нього виконавчий збір, який жодним чином не відноситься до збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Судом встановлено, що постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року та додатковою постановою від 09 грудня 2015 року у справі № 559/2703/15-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Як зазначено у постанові, 30 вересня 2015 року о 09 год. 45 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 керував автомобілем ЗІЛ 131, р.н. НОМЕР_2 , та при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем, який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він перестроювався, внаслідок чого автомобіль ЗАЗ 1102 викинуло на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем Хонда Цівік, р.н. НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено.
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходив військову службу за контрактом, що сторонами не заперечується.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області (справа № 569/9274/16-ц) стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду на суму 98797, 32 грн. та понесені судові витрати в сумі 987, 98 грн. Згідно рішення колегії судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 07.12.2017, рішення Рівненського міського суду від 24.02.2017 змінено, зменшено розмір відшкодування майнової шкоди, яке підлягає стягненню з військової частини до 51794, 52 грн., а також 514, 80 грн. на відшкодування судових витрат. Крім цього, з військової частини НОМЕР_1 стягнуто виконавчий збір по виконавчому провадженню №ВП 56618134 від 18.06.2018 року в сумі 6156,80 коп. (а.с. 10-11, 12-15).
Господарським судом Рівненської області за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості (справа № 918/720/17), 18.01.2018 ухвалено рішення, яке залишено без змін Рівненським апеляційним господарським судом, відповідно до якого з військової частини НОМЕР_1 стягнуто на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. 00 коп. та 1 568 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору (а.с. 17-25, 26-35).
Згідно листа № 07.1-08-06/3232 від 04.06.2019 адресованого військовій частині НОМЕР_1 , Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області просить визначити коди класифікації видатків бюджету і рахунки, з яких буде проводитись безспірне списання коштів на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України 12676, 62 грн., та 1762 грн. згідно наказу про примусове виконання рішення, виданого Господарським судом Рівненської області від 25.03.2019 у спарві №918/640/18 та ухвали Господарського суду Рівненської області від 16.04.2019 у справі 918/640/18 (а.с. 8).
За результатом розгляду позовів потерпілих осіб, військовою частиною НОМЕР_1 було сплачено збитків на загальну суму 122957, 94 грн., що також підтверджується меморіальним ордером №127788713 від 06.04.2018 (а.с. 16), платіжним дорученням №563 від 26.07.2018, №564 від 26.07.2018, №562 від 26.07.2018 (а.с. 36, 37, 38).
Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" - фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191ЦК).
Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), (надалі Положення), передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України (п.7).
Згідно п.8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Відповідно до п. 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.
Повна матеріальна відповідальність за шкоду військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, заподіяна з їх вини державі настає у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину.
Так як з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої була завдана шкода, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для покладення матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, як це передбачено п. 10 Положення, оскільки шкоду заподіяно недбалим виконанням ним службових обов`язків.
Покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності не відповідає вимогам зазначеного Положення, оскільки матеріали справи не містять даних про вчинення умисних протиправних дій, дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину або посилання на наявність інших обставин, за яких настає повна матеріальна відповідальність.
Відповідно до довідки військової частини №3/1326 загальна сума доходу військовослужбовця ОСОБА_1 в грудні 2019 року становила 14441 грн. 04 коп..
З огляду на викладені вище обставини позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з відповідача у порядку регресу завданої шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі заробітної плати за грудень 2019 року, що становить 14441 грн. 04 коп..
Посилання відповідача на те, що станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди він був учасником бойових дій і був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відтак відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої він є, проводить МТСБУ у порядку, визначеному чинним законодавством, на увагу не заслуговують з огляду на таке.
За змістом ч.1 ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, які особисто керують належними їх транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Однак даною нормою встановлено обов`язкові умови щодо відшкодування шкоди МТСБУ, зокрема, керування особисто учасником бойових дій транспортним засобом та належність цього транспортного засобу такій особі.
Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, під час дорожньо-транспортної пригоди перебував під керуванням відповідача, який є учасником бойових дій. Однак, оскільки вказаний транспортний засіб не є власністю відповідача, а належить Військовій частині на праві оперативного управління, відповідач не може бути звільнений від відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди в порядку ч.1 ст.13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Доводи відповідача про те, що відповідальність в даному випадку повинна нести військова частина, оскільки вона не застрахувала транспортний засіб, також на увагу не заслуговують, оскільки відповідачу, перед експлуатацією даного транспортного засобу, було достовірно відомо, що транспортний засіб не застрахований і його експлуатація без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, забороняється, однак він порушив вимоги чинного законодавства, керував транспортним засобом, з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, були пошкоджені транспортні засоби, відтак він повинен нести відповідальність за фактично завдану шкоду, однак у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення, оскільки шкоду заподіяно недбалим виконанням ним службових обов`язків.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 лютого 2021 року скасувати.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 збитки в сумі 14441 грн. 04 коп..
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.