Дата документу 26.07.2022
Справа № 334/4632/20
Провадження № 2/334/199/22
УХВАЛА

про відвід судді

26 липня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Мірошниченка О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі заяви відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Кошман Оксани Петрівни про відвід судді,

встановив:

представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.04.2006 у сумі 52625,58 гривень станом на 31.05.2020. Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якому просить визнати недійсною заяву від 20.04.2006, оформлену від його імені, з моменту її вчинення.

Ухвалою суду від 06.07.2022 відповідно до роз`яснень Ради суддів України, викладених у посібнику «Особливості конфлікту інтересів у діяльності судді та рекомендації щодо його запобігання і врегулювання у типових ситуаціях», затвердженому рішенням Ради суддів України від 02 березня 2018 року № 12, з метою врегулювання конфлікту інтересів через наявність у головуючого судді приватного інтересу, судом розкрита інформація про те, що 23.02.2022 головуючим суддею Фетісовим М.В. укладений з АТ КБ «Приватбанк» іпотечний договір № ZPT0GK0000025/1.

У зв`язку з розкритою судом інформацією, 12.07.2022 представником відповідача адвокатом Кошман О.П. та 20.07.2022 відповідачем ОСОБА_1 були подані заяви про відвід головуючого судді, які обґрунтовані тим, що тривале користування суддею послугами позивача та наявність приватного інтересу свідчать про його лояльність до позивача, а можливість позивача, як обслуговуючого банку впливати на блокування коштів за рахунком судді викликають сумнів в можливості судді неупереджено та об`єктивно розглянути дану справу.

Дослідивши заяви про відвід, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» під реальним конфліктом інтересів розуміється суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; під потенційним конфліктом інтересів розуміється наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

При цьому приватний інтерес це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» судді зобов`язані вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до роз`яснень Ради суддів України, викладених у посібнику «Особливості конфлікту інтересів у діяльності судді та рекомендації щодо його запобігання і врегулювання у типових ситуаціях», у випадку розгляду суддею справи, учасником якої є підприємство, установа або організація, пов`язані з володінням суддею банківськими вкладами (кредитами), наявний приватний майновий конфлікт інтересів.

Такий конфлікт інтересів відповідно до рішення Ради суддів України від 04 листопада 2016 року № 75 «Про роз`яснення щодо наявності конфлікту інтересів» вирішується шляхом самовідводу або повідомлення про його наявність та відводу.

Підпунктом 4 частини першої статті 4 Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності суддів та інших представників судової системи та його врегулювання, затвердженого рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 2, передбачено обов`язок суб`єкта конфлікту інтересів вживати заходів щодо, зокрема, самостійного врегулювання конфлікту інтересів (в тому числі - в процесуальному порядку).

Відповідно до статей 1, 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, закріплено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Тобто, суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах стороннього спостерігача.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України та частини першої статті 3 ЦПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Суд у демократичному суспільстві має викликати довіру і, насамперед, у сторін процесу, а один із чинників, який забезпечує безсторонність суду, полягає у тому, щоб сумніви в безсторонності суду були усунені.

В пунктах 49, 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02, рішення від 9 листопада 2006 року) зазначено, що відповідно до усталеної практики суду наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38). Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

В пункті 81 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» (Заява № 65518/01, рішення від 6 вересня 2005 року) суд нагадав, що «неупередженість», в сенсі статті 6 параграф 1, має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (див. Bulut v. Austria, рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 256, параграф 31 та Thomann v. Switzerland, рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 815, параграф 30). У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Вирішується питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Жодний факт, яким створюється навіть підозра у втручанні у процес правосуддя, не повинен мати місця. Сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та упередженості судді при розгляді даної справи, а відтак в майбутньому стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд.

Процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу (самовідводу).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу (частина третя статті 39 ЦПК України).

Частиною другою статті 40 ЦПК України визначено, що питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно з частиною першою статті 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги викладені в заявах доводи, зокрема пов`язані з висловленою стороною відповідача недовірою у неупередженості або об`єктивності судді при розгляді справи та прийнятті рішення, враховуючи, що суд у демократичному суспільстві має викликати довіру і, насамперед, у сторін процесу, а один із чинників, який забезпечує безсторонність суду, полягає у тому, щоб сумніви в безсторонності суду були усунені, отже, з метою запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, уникнення будь-яких можливих сумнівів щодо об`єктивності і неупередженості головуючого судді Фетісова М.В. при розгляді справи, заява про відвід судді підлягає задоволенню.

Суд зауважує, що підстави для відводу, які полягають у тривалому користуванні головуючим суддею послугами АТ КБ «Приватбанк», були предметом судового розгляду заяви представника відповідача адвоката Кошман О.П. про відвід судді від 15.02.2022, за наслідками якого ухвалою суду від 15.02.2022 у задоволенні заяви про відвід судді було відмовлено.

Керуючись статтями 38 41, 260, 268 ЦПК України, суд

постановив:

заяви задовольнити.

Відвести суддю Фетісова Миколу Володимировича від розгляду цивільної справи № 334/4632/20 за первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Цивільну справу № 334/4632/20 передати керівнику апарату суду для визначення автоматизованою системою документообігу суду головуючого судді у справі в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя: