Провадження № 4-с/761/119/2022
У Х В А Л А

Іменем України

15 липня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Соломон О.М.,

за участі:

представника скаржника: Висоцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

24 січня 2022 року до суду надійшла зазначена скарга.

У вимогах скарги скаржник просить:

визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Загоруйко О.М. щодо не скасування арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 , в межах суми стягнення 2 287 385,44 грн., та заборони його відчуження, накладених постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Загоруйко О.М. від 11.06.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 37929514, та не вчиненні всіх необхідних дій щодо реєстрації припинення такого обтяження шляхом направлення до реєстратора заяви встановленого зразка;

зобов`язати старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Загоруйко О.М., а у випадку нездійснення ним повноважень державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - уповноважену особу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт на майно та заборону його відчуження, накладений 11.06.2013 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Загоруйко О.М. на все майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в межах суми стягнення 2 287 385,44 грн., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 5928898 від 17.09.2013 року, номер запису про обтяження: 2516009;

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Аметова A.O. щодо не вчинення всіх необхідних дій щодо реєстрації припинення арешту на все майно ОСОБА_1 та заборони його відчуження, накладених постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Аметова А.О. від 18.12.2014 року про арешт майна та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 44780083;

зобов`язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Аметова А.О., а у випадку нездійснення ним повноважень державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м: Київ) - уповноважену особу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт на майно та заборону його відчуження, накладений 18.12.2014 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Аметова А.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 44780083 на все майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), рішення про державну реєстраціїо прав та їх обтяжень, індексний номер 18708022 від 19.01.2015 року, номер запису про обтяження: 8424700.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що на примусовому виконанні ДВС Шевченківського районного управління у м.Києві перебувало виконавче провадження №37929514 з примусового виконання виконавчого листа №2-10446/11 від 13.09.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми у розмірі 2 286 475,44 грн.

В межах зазначеного виконавчого провадження постановою від 11.06.2013 року державний виконавець наклав арешт на все майно заявника в межах суми звернення та заборонив здійснювати відчуження будь-якого майна, яке йому належить.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 02.09.2013 року було затверджено мирову угоду під час виконання рішення суду між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 .

Постановою від 27.12.2013 року державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому на підставі зазначеного виконавчого листа ДВС Шевченківського районного управління у м.Києві відкрила виконавче провадження №44780081 та в межах зазначеного виконавчого провадження було накладено арешт на все майно боржника постановою від 18.12.2014 року.

24.06.2015 року заявник звернувся до виконавчої служби із заявою про закриття виконавчого провадження та постановою від 25.06.2015 року державний виконавець закрив виконавче провадження на підставі п.2 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», припинив чинність арешту майна боржника та скасував інші заходи примусового виконання рішення суду.

Однак заявнику стало відомо про наявність зареєстрованих обтяжень його нерухомого майна на підставі постанов про арешт майна за обома виконавчими провадженнями.

Так заявник зазначає, що державний виконавець у ВП №37929514 протиправно не зняв арешт з майна боржника, заборону його відчуження та не направив відповідні копії постанови для виконання.

Крім того заявник зазначає, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 15.06.2016 року у справі №2-10446/11 відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 . Тобто на даний час взагалі відсутній обов`язок заявника сплачувати заборгованість.

В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги скарги підтримала та просила її задовольнити.

Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»в судове засідання представника не направили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзив на заявлені вимоги не направили.

У відповідності до положень ч.2 ст.450 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність учасників, які були повідомлені належним чином про час та місце слухання справи, оскільки їх неявка не є перешкодою для подальшого слухання справи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, вислухавши представника заявника, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2012 року Дарницький районний суд м.Києва розглянув справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу та вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму у розмірі 2 286 785,44 грн.

Рішення набрало законної сили та 13.09.2012 року стягувачу було видано виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів справи, він був пред`явлений до примусового виконання та 15.05.2013 року державний виконавець органу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції розпочав виконавче провадження №37929514 з примусового виконання зазначеного вище рішення суду щодо боржника ОСОБА_1 .

В межах зазначеного виконавчого провадження, постановою від 11.06.2013 року державний виконавець наклав арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення 2 287 385,44 грн.

Постановою від 27.12.2013 року було повернуто виконавчий лист стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» - не виявлено майна на яке можливо звернути стягнення.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 02.09.2013 року (справа №761/21461/13-ц) затверджено мирову угоду по справі в процесі виконання рішення Шевченківського районного суду Київської області від 10 лютого 2012 року у справі № 2-10446/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно виконавчого листа виданого 13.09.2012р. №2-10446/11 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2 .

Ухвала набрала законної сили.

Однак варто зауважити, що заявник не надав суду доказів, що вказана ухвала була надана державному виконавцю у ВП №37929514, враховуючи що судом затверджено мирову угоду до повернення виконавчого листа стягувачу.

В той же час, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повторно пред`явило до примусового виконання виконавчий лист щодо ОСОБА_1 та постановою від 18.09.2014 року ДВС Шевченківського районного управління юстиції було розпочате ВП №44780081 з примусового виконання виконавчого листа №2-10446/11, виданого 13.09.2012 року Шевченківським районним судом м.Києва.

В межах зазначеного виконавчого провадження постановою від 18.12.2014 року державний виконавець наклав арешт на все майно боржника в межах суми стягнення 2 287 385,44 грн.

Постановою від 25.06.2015 року державний виконавець закінчив виконавче провадження на підставі п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку із затвердженням мирової угоди - ухвала від 02.09.2013 року.

Цією ж постановою державний виконавець припиняє чинність арешту майна боржника та скасував інші заходи примусового виконання рішення.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15.06.2016 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2012 року в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-021/018/2008, укладеним 20.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ( ОСОБА_2 скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. В решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2012 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 30.01.2018 року зазначене рішення Апеляційного суду м.Києва від 15.06.2016 року залишено без змін.

Отже, на даний час відсутній обов`язок ОСОБА_1 нести відповідальність за неналежне виконання кредитного договору № ML-021/018/2008, укладеного 20.06.2008 року.

Стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 11.06.2013 року та 18.12.2014 року) визначала, що арешт застосовується:

1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;

3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Пункт 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на 27.12.2013 року) передбачав, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В той же час частина 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, оскільки виконавче провадження №37929514 було завершене саме у зв`язку з відсутністю майна у боржника, тому державний виконавець не мав права скасовувати арешт з майна боржника.

Пункт 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції станом на 25.06.2015 року) визначала що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 22.01.2022 року існують зареєстровані обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови від 11.06.2013 року в межах ВП№37929514 та на підставі постанови від 18.12.2014 року в межах ВП №44780081.

Уповноважений представник ОСОБА_1 зверталася до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) із проханням скасувати арешти у зазначених вище виконавчих провадженнях, однак в цьому було відмовлено з тих підстав, що виконавчі провадження знищені та роз`яснено право звернутись до суду у відповідності до вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» із заявою про зняття арешту.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що діюче законодавство станом на 27.12.2013 року не передбачало скасування арешту при поверненні виконавчого листа стягувачеві, тому суд вважає, що дії державного виконавця відповідали положенням Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для задоволення вимог скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Загоруйко О.М. щодо не скасування арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 , в межах суми стягнення 2 287 385,44 грн., та заборони його відчуження, накладених постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Загоруйко О.М. від 11.06.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 37929514, та не вчиненні всіх необхідних дій щодо реєстрації припинення такого обтяження шляхом направлення до реєстратора заяви встановленого зразка та зобов`язання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Загоруйко О.М., а у випадку нездійснення ним повноважень державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - уповноважену особу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт на майно та заборону його відчуження, накладений року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Загоруйко О.М. на все майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) , в межах суми стягнення 2 287 385,44 грн., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 5928898 від року, номер запису про обтяження: 2516009.

Також суд не вбачає підстав для задоволення вимог скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Аметова A.O. щодо не вчинення всіх необхідних дій щодо реєстрації припинення арешту на все майно ОСОБА_1 та заборони його відчуження, накладених постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Аметова А.О. від 18.12.2014 року про арешт майна та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 44780083, оскільки такий спосіб захисту не є ефективним та не призведе до захисту порушеного права заявника.

В той же час, суд вважає за можливе задовольнити вимоги скарги в частині зобов`язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Аметова А.О., а у випадку нездійснення ним повноважень державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м: Київ) - уповноважену особу Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт на майно та заборону його відчуження, накладений 18.12.2014 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Аметова А.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 44780083 на все майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), рішення про державну реєстраціїо прав та їх обтяжень, індексний номер 18708022 від 19.01.2015 року, номер запису про обтяження: 8424700, оскільки державний виконавець не вчинив всі необхідні дії для припинення обтяження майна боржника при закінченні виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт на майно та заборону його відчуження, накладений 18.12.2014 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.КиєвіАметова А.О. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні №44780083 на все майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18708022 від 19.01.2015 року, номер запису про обтяження: 8424700.

В іншій частині вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 22 липня 2022 року

Суддя: Н.Г.Притула