Дата документу 28.07.2022 Справа № 335/6062/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/6062/21 Головуючий у 1 інстанції: Стеценко А.В.
№ 22-ц/807/1409/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 29.07.2019 позивача було прийнято на роботу в Концерн «Міські теплові мережі» на посаду майстра першої групи теплових мереж котельні по вулиця Адмирала Нахімова, 4 дільниці транспортування теплової енергії філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району.

07.05.2021 актом про службове розслідування порушення трудової дисципліни працівниками Концерну «МТМ» встановлено неодноразового відвідування пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_1 у робочі дні, за результатами якого комісією зроблено висновки про факти порушення трудових обов`язків позивачем ОСОБА_1 , який є відповідальною особою за здавання металобрухту на склад комірнику.

На підставі акту від 07.05.2021 відповідач звернувся до первинної профспілкової організації філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району з поданням про отримання згоди на звільнення позивача з посади майстра 1 групи дільниці транспортування теплової енергії.

19.05.2021 протоколом № 6 засідання первинної професійної організації філії Концерну «МТМ» постановлено не надавати адміністрації підприємства згоди на розірвання трудового договору з позивачем, у зв`язку із відсутністю індивідуальної матеріальної відповідальності позивача за збереження металобрухту, а також за недоведеністю нанесення збитків підприємству.

20.05.2021 відповідач повторно звернувся до первинної профспілкової організації філії Концерну «МТМ» з поданням про отримання згоди на звільнення позивача з посади майстра 1 групи дільниці транспортування теплової енергії.

26.05.2021 протоколом № 7 засідання первинної професійної організації філії постановлено не надавати адміністрації підприємств згоди на розірвання трудового договору з позивачем.

27.05.2021 наказом генерального директора Концерну «Міські теплові мережі» № 1211 позивача було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довіри.

Також вважає, що наказ про звільнення був прийнятий з порушенням трудового законодавства, оскільки дисциплінарних проступків він не вчиняв. Крім того, його звільнення проведено за відсутності попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації та після спливу строку застосування дисциплінарного стягнення.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора Концерну «Міські теплові мережі» від 27.05.2021 № 1211 «Про звільнення ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді майстра першої групи теплових мереж котельні по АДРЕСА_2 дільниці транспортування теплової енергії філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району.

Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 118419,20 грн. з утриманням податків та зборів за період з 28 травня 2021 року до 17 січня 2022 року.

Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5902 (п`ять тисяч дев`ятсот дві) гривні 00 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. У відзиві зазначав, що наведені в апеляційній скарзі доводи є неаргументованими та необґрунтованими. З цих підстав просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити., а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ізч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача ОСОБА_1 29.07.2019 було прийнято на роботу в Концерн «Міські теплові мережі» на посаду майстра першої групи теплових мереж котельні по вулиця Адмирала Нахімова, 4 дільниці транспортування теплової енергії філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району (т. 1 а.с. 124).

При прийняті позивача на роботу останнього було ознайомлено з посадовою інструкцією майстра дільниці 1 групи, про що свідчить його особистий підпис в наказі про прийняття на роботу.

Пунктом 4.3 посадової інструкції передбачено, що майстер дільниці 1 групи несе відповідальність за належне збереження та використання устаткування й матеріалів, отриманих для експлуатації теплових мереж та їх ремонту.

05.08.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, у відповідності до приписів якого, позивач зобов`язався дбайливо ставитись д переданих йому для збереженняабо інших цілей матеріальних цінностей відповідача, вести облік складати і подавати у встановленому порядку товарно-грошові й інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей тощо.

Наказом генерального директора відповідача від 12.04.2021 № 755 на підставі службової записки начальника управління з безпеки Концерну «МТМ» було створено комісію з проведення службового розслідування факту неодноразового відвідування у період з 14.01.2021 по 31.03.2021 пункту прийому металобрухту бригадою позивача з ремонту філії Концерну Вознесенівського району (т. 1 а.с. 111). За результатами розслідування комісією встановлено, що бригадою позивача з території Концерну було вивезено металобрухт з метою продажу. На час проведення засідання комісії суму завданої діями бригади ОСОБА_1 шкоди не встановлено, оскільки на той момент не була завершена позапланова інвентаризація металобрухту. За результатами службового розслідування комісією було запропоновано керівникові відповідача звільнити позивача за порушення трудових обов`язків , що полягають у здійсненні працівником винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до нього.

27.05.2021 наказом генерального директора Концерну «Міські теплові мережі» № 1211 позивача було звільнено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довіри.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з положень ч.2 ст.41 КЗпП України, за якими трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Не можуть бути звільнені на підставі п.2 ст.41 КЗпП України, тобто у в зв`язку з втратою довір`я до них, працівники, які мають відношення до грошових чи матеріальних цінностей, але не пов`язані з їх безпосереднім обслуговуванням.

Суд також правильно послався на роз`яснення, надані в Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06 листопада 1992 року за якими звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Втрата довір`я може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він зробив усвідомлено або з необережності, що дає підставу роботодавцю не довіряти такому працівникові. Недовір`я до працівника не може ґрунтуватися лише на підозрі власника або уповноваженого ним органу.

Як встановлено матеріалами справи та не оспорюється сторонами, ОСОБА_1 займав посаду майстра першої групи теплових мереж котельні по АДРЕСА_2 дільниці транспортування теплової енергії філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району.

Наказ про звільнення, як підстава притягнення до крайньої міри дисциплінарної відповідальності, має містити зазначення про обставини, за яких вчинено дисциплінарний проступок та склад цього проступку, наявність вини працівника, наслідки та причинний зв`язок між його діями та виниклими наслідками.

Досліджуючи оспорюваний наказ, суд першої інстанції врахував, що відповідачем не доведено, що виконання операцій, пов`язаних з обігом на підприємстві металобрухту, становить основний зміст трудових обов`язків позивача. Отже, не може йти мова й про порушення позивачем правил проведення операцій з металобрухтом, оскільки відповідачем не доведено, що Концерном «МТМ» було доведено до відома позивача зміст наказу № 2224 від 16.09.2020 «Про введення в дію Регламенту «Щодо обліку, зберігання та здавання металобрухту в Концерні «Міські теплові мережі».

При цьому, інших документів, які регламентують порядок поводження майстра дільниці першої групи Концерну «МТМ» з металобрухтом відповідачем суду не надано.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тож суд першої інстанції врахував, що жодними доказами не доведено умисних дій з боку ОСОБА_1 з корисливих спонукань, які призвели до його збагачення.

Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що немає підстав ставити у вину ОСОБА_1 вчинення протиправних дій, які призвели до втрати довір`я з боку керівництва.

Ще однією підставою для задоволення позову є порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Так, при звільненні працівника з підстав втрати довір`я до нього власником або уповноваженому ним органу необхідно дотримуватися вимог ст.ст. 40-43 КЗпП України. Положеннями цієї статті визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.2 ст.41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Протоколом засідання первинної профспілкової організації Філії концерну «МТМ» Вознесенівського району № 06 від 19.05.2021 було відмовлено в надані адміністрації Концерну «МТМ» згоди на розірвання трудового договору з позивачем. Рішення первинної профспілкової організації обґрунтоване тим, що відсутня індивідуальна матеріальна відповідальність майстра ОСОБА_1 за збереження металобрухту; відповідачем не доведено нанесення збитків підприємству діями позивача. Пунктом 24 розділу VII Типових правил внутрішнього розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ та організацій, затверджених постанововю Держкомпраці СРСР від 20.07.1984 № 213 передбачена відповідальність за порушення трудової дисципліни, що не передбачає звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України; адміністрацією підприємства не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку та заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, попередню трудову діяльність позивача, до якого раніше дисциплінарні стягнення не застосовувались. Крім того, первинна профспілкова організація дійшла висновку, що на момент звернення роботодавця позивача з поданням про отримання згоди на його звільнення сплинув строк для застосування дисциплінарного стягнення (т. 1 а.с. 24-25).

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, Концерн «МТМ» повторно звернувся до первинної профспілкової організації з поданням про отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із втратою довір`я (т. 1 а.с. 26-27).

Рішенням первинної профспілкової організації, оформленим протоколом № 7 від 26.05.2021, було повторно відмовлено Концерну «МТМ» в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем. Рішення профспілкової організації мотивовано відсутністю індивідуальної матеріальної відповідальності майстра ОСОБА_1 за збереження металобрухту, недоведеністю нанесення його діями збитків підприємству, недоведеністю факту вчинення позивачем розкрадання, хабарництва або інших корисливих правопорушень (т. 1 а.с. 28-29). Інші висновки тотожні висновкам, викладеним у попередньому рішенні первинної профспілкової організації, оформленому протоколом № 6 від 19.05.2021.

Зазначене рішення є мотивованим, узгоджується з іншими встановленими обставинами справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 28 липня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков