КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8767/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року місто Київ

справа №760/13616/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Калініченко О.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:

стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 2500 грн., починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення сином 23-х років.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що вона з відповідачем з 06 листопада 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Солом`янськогорайонного суду міста Києва від 29 січня 2018 року.

Вказувала, що від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею.

Зазначала, що на даний час син ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання в Київському університеті імені Бориса Грінченка. Термін навчання з 14 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року, плата за навчання за рік становить 24500 грн.

Позивач посилалася на те, що вона сама несе всі витрати на повнолітнього сина.

Вказувала, що відповідач тривалий час не сплачував аліменти на утримання молодшого сина згідно з рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 березня 2000 року, що поставило її та дітей у скрутне матеріальне становище. Інших дітей та непрацездатних утриманців відповідач не має, стан його здоров'я нормальний.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 рокупозов ОСОБА_2 задоволено.

Стягуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 25 травня 2021 року протягом навчання до досягнення сином двадцяти трьох років.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Частково не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просиврішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково в сумі стягнення аліментів на повнолітнього сина - 1225,00 грн. щомісячно до досягнення ним 23 років при умові продовження його навчання у вищому навчальному закладі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що розмір стягуваних з нього аліментів у сумі 2500 грн. на місяць, які позивач просила стягнути з нього на навчання повнолітнього сина ОСОБА_5 становить фактично більше 100% місячного розміру плати за навчання на факультеті інформаційних технологій та управління Київського університету ім. Б. Грінченка.

Вказував, що позивач не надала будь-яких довідок про отримані нею доходи в 6000 грн. на місяць, які вона зазначає в позовній заяві і не обґрунтувала чому їй не вистачає доходу на оплату навчання.

Зазначав, що суд першої інстанції невмотивовано прийняв сторону позивача, поклавши всю відповідальність за оплату навчання дитини лише на нього.

07 жовтня 2022 року позивач подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначала, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Вказувала на те, що поняття утримання дитини є значно ширшим ніж сплата за її навчання, оскільки включає в себе не лише сплату за навчання в розмірі 2450 грн. на місяць, а також включає забезпечення повнолітньої дитини харчуванням, одягом та взуттям, житлом.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідноз ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов'язано з обов'язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 06 листопада 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 січня 2018 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею.

Згідно договору №221/209-ФІТУ від 27 серпня 2020 року, укладеного між Київським університетом імені Бориса Грінченка (виконавець) та ОСОБА_3 (замовник), виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: підготовка на денній формі навчання за спеціальністю: економіка. Термін навчання з 30 вересня 2020 року по 30 червня 2024.

Пунктом 9 вказаного договору визначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 98000 грн. (24500 грн. в рік).

Згідно довідки Київського університету імені Бориса Грінченка від 25 лютого 2021 року №40, ОСОБА_3 є студентом І курсу факультету інформаційних технологій та управління, за спеціальністю економіка, денної форми навчання. Термін навчання з 14 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач відповідно до рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 березня 2020 року сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від його доходів.

Заперечуючи частково проти позовних вимог відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому до суду першої інстанції посилався на те, що розмір аліментів, які позивач просить з нього стягнути у сумі 2500 грн. є фактичний розмір вартості навчання та вказував, що позивач не довела свій майновий стан.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ні стороною позивача, ні стороною відповідача доказів їх майнового стану, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

Також позивачем в суді першої інстанції не подавалося клопотання про витребування даних з фіскальної служби для перевірки розміру доходів відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що син сторін ОСОБА_5 навчається на денній формі, відтак потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, матеріальне становище відповідача, дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 грн. щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягуваних з відповідача аліментів у сумі 2500 грн. на місяць, які позивач просила стягнути з нього на навчання повнолітнього сина ОСОБА_5 становить фактично більше 100% місячного розміру плати за навчання на факультеті інформаційних технологій та управління Київського університету ім. Б. Грінченка, колегія суддів відхиляє, оскільки аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання не обмежуються лише сумою плати за навчання у навчальному закладі, а матеріальний стан позивача не впливає на обов`язок відповідача утримувати дитину.

При цьому, відповідачем на підтвердження своїх доводів не надано доказів, які б свідчили про його неспроможність надавати допомогу на утримання повнолітнього сина у розмірі 2500 грн.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, ОСОБА_1 до неї долучив роз`яснення, в якому вказував, що він виконував свої батьківські зобов`язання, а саме: купував для сім`ї продукти, одежу, взуття, оплатив в вересні 2020 року операцію сину ОСОБА_4 , купував для нього ліки та надавав кошти ОСОБА_2 і сину ОСОБА_3 , на підтвердження чого надав дублікати квитанції за 2019-2020 роки.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та відповідач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував на не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та, виходячи з положень ст.ст.199, 200 СК Україниобґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 .

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: