ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/855/22Головуючий по 1 інстанції
Справа № 691/880/21 Категорія: 304080000 Черненко В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України;

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - Гусєва Павла Володимировича на заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Черненка В.О. у приміщенні Городищенського районного суду Черкаської області 04.02.2022 року, у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и в :

31.08.2021 року позивач МТСБУ звернулось до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь відшкодування шкоди в порядку регресу та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог МТСБУ вказує, що 23.08.2016 року о 13-30 годині сталась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом «ВАЗ» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », допустив зіткнення з транспортним засобом «Шевроле» реєстраційний номер « НОМЕР_2 ». Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пасажир ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці події.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент настання дорожньо транспортної пригоди застрахована не була. Потерпіла особа подала в МТСБУ заяву про виплату відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди. МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату потерпілій особі. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 34 800,00 гривень.

Позивач посилається, що у відповідності до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право регресного позову до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, то останній, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана відшкодувати у порядку регресу позивача завдану шкоду.

Враховуючи вище викладене, зважаючи не те, що потерпілому у дорожньо транспортній пригоді відшкодована матеріальна шкода, то у МТСБУ виникло право зворотної вимоги саме до відповідача ОСОБА_1 , як до винної особи, в розмірі понесених витрат, що складають 34800,00 гривень.

За таких обставин, МТСБУ просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 34800 гривень та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2022 року у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Моторного (транспортного) страхового бюро України Гусєв Павло Володимирович оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що на момент настання дорожньо транспортної пригоди транспортний засіб «ВАЗ», державний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 не був забезпечений договором обов`язкового страхування, внаслідок чого потерпіла особа внаслідок дорожньо транспортної пригоди звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування до позивача МТСБУ для відшкодування нанесеної шкоди в порядку, передбаченому пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату потерпілій ОСОБА_3 у розмірі 34800,00 грн.

Скаржник, посилаючись на п. 4. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», правовий висновок Верховного Суду у постанові від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17, зазначає, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборно сили або умислу потерпілого.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, оскільки незалежно від наявності вини особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, несе цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України, а також здійснити розподіл судових витрат.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу представника позивача від відповідача не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ не надало будь-яких належних доказів (постанову чи вирок суду) у підтвердження того, що саме відповідач ОСОБА_1 спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої ним була заподіяна шкода потерпілій (п.38.2.1 ст. 38, п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд першої інстанції вказав, що єдиним доказом, який підтверджує причетність відповідача до даної дорожньо транспортної пригоди є повідомлення про дорожньо транспортну пригоду від 27.09.2016 року, в якому вказано, що автомобіль ВАЗ-2108 (власник ОСОБА_4 , водій ОСОБА_1 ) виїхав на зустрічну смугу та здійснив зіткнення з автомобілем «Шевроле» (власник та водій ОСОБА_5 ) та зазначено, що особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , проте рішення щодо визнання винним у скоєній ДТП відповідача ОСОБА_1 відсутнє.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для обов`язкового скасування рішення суду першої інстанції згідно до вимог ст. 376 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 23.08.2016 року о 13-30 годині сталась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «ВАЗ» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », допустив зіткнення з транспортним засобом «Шевроле» реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».

Внаслідок дорожньо- транспортної пригоди пасажир ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці події. Цивільно - правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент настання дорожньо- транспортної пригоди застрахована не була.

13.06. 2018 року у зв`язку з настанням події потерпіла ОСОБА_3 звернулась до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди.

Як вбачається із матеріалів справи МТСБУ було прийняте рішення (наказ № 8219 від 28.08.2018 року) про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 34 800 гривень, що підтверджується даними платіжного доручення № 992793 від 29.08.2018 року.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об?єднанням страховиків, які здійснюють обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Основними завданнями МТСБУ є: зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Згідно п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про недоведеність вини відповідача та безпідставно відмовив у задоволенні позову, оскільки відшкодування відповідної шкоди здійснюється незалежно від вини особи і тільки виключно у випадку, якщо така особа доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, вона звільняється від обов`язку відшкодувати таку шкоду.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що матеріали справи містять розписку ОСОБА_1 про отримання ним особисто позовної заяви з додатками (а.с. 39), заяву ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю надання йому правової допомоги від 20.10.2021 року (а. с. 40), роздруківку відстеження поштового відправлення про отримання ОСОБА_1 20.11.2021 року судової повістки про виклик до суду в судове засідання, призначене на 06.12.2022 року (а. с. 42), роздруківку відстеження поштового відправлення про отримання ОСОБА_1 20.11.2021 року судової повістки про виклик до суду в судове засідання, призначене на 17.01.2022 року (а. с. 45), повідомлення про вручення судової повістки від 23.12.2021 року про виклик до суду в судове засідання, призначене на 04.02.2022 року (а. с. 47), що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 наданим йому правом довести, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, не скористався, такі докази відсутні в матеріалах справи.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, у відповідності до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пасажир ОСОБА_2 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці події, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а. с. 13).

Згідно повідомлення про дорожньо транспортну пригоду від 27.09.2016 року ОСОБА_6 повідомила позивача про дорожньо транспортну пригоду (а. с. 5).

13.06.2018 року ОСОБА_3 звернулась до позивача МТСБУ із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо- транспортної пригоди (а. с. 6).

Довідкою МТСБУ № 1 від 13.08.2018 року встановлено розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих у розмірі 34800,00 грн. (а. с. 28).

Наказом МТСБУ № 8219 від 28.08.2018 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих наказано фінансовому управлінню сплатити ОСОБА_3 34800 грн. (а. с. 29).

Згідно платіжного доручення № 992793 від 29.08.2018 року ОСОБА_3 виплачено грошові кошти в розмірі 34800,00 грн. (а. с. 29).

Згідно частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, позивач МТСБУ довів фактичну сплату потерпілій ОСОБА_3 шкоди, заподіяної в результаті дорожньо транспортної пригоди з фонду захисту потерпілих. Отже, у позивача МТСБУ виникло законне право на відшкодування з відповідача ОСОБА_1 в порядку регресу суми у розмірі виплаченого відшкодування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не дослідив надані позивачем докази, не врахував, що зазначені докази відповідачем не спростовано, що є процесуальним обов?язком сторони, а не суду.

Враховуючи вище викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставного відмовлення позивачу у задоволені позову, тому суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги представника МТСБУ Гусєва П.В. є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З врахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а отже, слід ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції, то судові витрати підлягають перерозподілу.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2270 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 3405 грн., а загалом 5675 грн.

Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, стягненню з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягають судові витрати за сплату судового збору у розмірі 5675 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - Гусєва Павла Володимировича задовольнити.

Заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 лютого 2022 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України завдану шкоду в порядку регресу у розмірі 34800,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5675,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков