Справа № 522/8589/22
Провадження № 2/522/253/22
УХВАЛА

про скасування заходів забезпечення позову та про забезпечення позову

26 липня 2022 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши з власної ініціативи питання скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 15 липня 2022 року та заяву представників позивача адвоката Бойко Світлани Володимирівни та адвоката Байрачної Антоніни Кузьмівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, здійснення поділу майна подружжя, визнання права власності та визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, здійснення поділу майна подружжя, визнання права власності та визнання недійсним договору дарування.

Ухвалою суду від 15.07.2022 заву представників позивача адвоката Бойко С.В. та адвоката Байрачної А.К. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, здійснення поділу майна подружжя, визнання права власності та визнання недійсним договору дарування задовольнити частково.

Накладено арешт на:

- 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ), на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.1989, посвідченого секретарем виконавчого комітету Усатівської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області, реєстр № 50 зареєстрований в погосподарській книзі за № 6/531 та довідки від 04 листопада 2021 року б/н, виданої ПП «Офіс БТІ» про реконструкцію житлового будинку;

- 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер: :02:001:00352 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0872, яка зареєстрована за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ), на підставі державного акту від 11 березня 2008 року ЯД № 782417 на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 29 травня 2007 року № 420-V;

- 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 104,7 кв.м., житловою площею 52,8 кв.м., що зареєстрована за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., реєстр № 16680;

- 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , що зареєстрована за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М., від 17 серпня 2020 року реєстр № 648;

- автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER д.н.з. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , 2007 року випуску, який належить ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_4 ).

Накладаючи арешт суд виходив з предмету та підстав позову, а також зазначив, що у разі задоволення позову позивач набуде право власності лише на 1/2 частку переліченого майна, в зв`язку з чим суд вважав, що обраний заявниками спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є співмірним в частині заявлених вимог, безпосередньо пов`язаним з предметом спору та є необхідним і достатнім для забезпечення виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Ухвалою суду від 20.07.2022 виправлено описку в ухвалі суду від 15.07.2022 шляхом правильного зазначення кадастрового номера земельної ділянки: «:02:001:0352» замість неправильного «:02:001:00352».

Водночас, 22.07.2022 до суду від представників позивача надійшла заява, у якій вони просять суд забезпечити позов шляхом:

- заборони ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ), суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти проведення державної реєстрації будь-яких прав щодо об`єкту нерухомого майна, а саме житлового будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_5 ;

- заборони ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ), суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти проведення державної реєстрації будь-яких прав щодо об`єкту нерухомого майна, а саме земельної ділянку кадастровий номер :02:001:0352 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0872, яка зареєстрована за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 );

- заборони ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ), суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти проведення державної реєстрації будь-яких прав щодо об`єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборони ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ), суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти проведення державної реєстрації будь-яких прав щодо об`єкту нерухомого майна, а саме 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ).

Заяву обґрунтовано тим, що існує реальна загроза, що дізнавшись про існування даного позову, відповідач може вчинити дії, які направлені на відчуження зазначених вище об`єктів на користь третіх осіб, що свідчитиме про неможливість або ж утруднення виконання рішення суду, яке може бути ухвалене у цій справі на користь позивача.

Судом встановлено, що предметом позову є визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 139,4 кв.м., житловою площею 96,4 кв.м.; земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0352 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0872, яка зареєстрована за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ) на підставі державного акту від 11.03.2008 ЯД № 782417 на підставі рішення органу місцевого самоврядування від 29.05.2007 № 420-V; квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 104,7 кв.м., житловою площею 52,8 кв.м.; паркомісця в ЖК «Білий Лебідь» за адресою: м. Одеса, вул. Віце-Адмірала Азарова, 13 та автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER д.н.з. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , 2007 року випуску та здійснення поділу зазначеного нерухомого та рухомого майна між подружжям по 1/2 частці кожному. Також позивач просить суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 , укладений 17.08.2020 між ним та відповідачем.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У ч. 1 ст. 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Верховний Суд у постанові від 11.05.2022 у справі № 317/2155/21 навів наступні висновки: «Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову, однак їх одночасне застосування не відповідає вимогам закону.

Ураховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини справи, Верховний Суд вказав, що достатнім та ефективним способом забезпечення позову є заборона відчуження спірного нерухомого майна, в зв`язку з чим визнав оскаржувану ухвалу апеляційного суду в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, пов`язаних з переходом права власності на спірне нерухоме майно (відчуження) законною та обґрунтованою та скасував її в частині накладення арешту на спірне майно, яку таку, що не відповідає вимогам закону».

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про скасування з власної ініціативи заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 15.07.2022, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 20.07.2022.

Натомість вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна є співмірними заявленим вимогам, безпосередньо пов`язані з предметом спору, та є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

За таких обставин заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню за виключенням вимог заяви до ОСОБА_2 , яка не є суб`єктом вчинення реєстраційних дій.

Керуючись ст.ст. 149, 150,153, 158, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 15 липня 2022 року про забезпечення позову у справі № 522/8589/22, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 20 липня 2022 року.

Заву представників позивача адвоката Бойко Світлани Володимирівни та адвоката Байрачної Антоніни Кузьмівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, здійснення поділу майна подружжя, визнання права власності та визнання недійсним договору дарування задовольнити частково.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти проведення державної реєстрації будь-яких прав щодо об`єкту нерухомого майна, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_5 ).

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти проведення державної реєстрації будь-яких прав щодо об`єкту нерухомого майна, а саме земельної ділянку кадастровий номер :02:001:0352 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0872, яка зареєстрована за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ).

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти проведення державної реєстрації будь-яких прав щодо об`єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, в тому числі нотаріусам, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України вчиняти проведення державної реєстрації будь-яких прав щодо об`єкту нерухомого майна, а саме 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 (РНКОПП: НОМЕР_1 ).

В решті вимог заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик