ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6610/22 Справа № 180/395/22 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н.М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позов обґрунтовує тим, що 12 вересня 2009 року він та відповідачка уклали шлюб. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час вирішується питання про розірвання між ними шлюбу. Мати дитини у вихованні участі не приймає, коштів на її утримання не надає. Матеріальної допомоги від держави він також не отримує, дитина перебуває на повному його утриманні та проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Дохід відповідача має мінливий та нерегулярний характер.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не підтвердив належними доказами ту обставину, що донька ОСОБА_4 проживає разом з ним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, щоз 12 вересня 2009 року сторони перебували у шлюбі (а.с.16), і є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2022 року по справі № 180/253/22, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.70-73).

На даний час ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд обґрунтовано виходив з наступного.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 надав довідку № 489 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, видану головним спеціалістом відділу обліку проживання фізичних осіб 02 лютого 2022 року, про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 надала суду докази проживання дитини ОСОБА_3 разом з нею.

Так, згідно довідки № 3 ОСББ «Сонячний 17» м.Марганець від 06 липня 2022 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_2 з 11 червня 2022 року (а.с.144).

Довідкою директора Марганецької ДЮСШ № 1 від 06 липня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_5 займається у Марганецькій дитячо-юнацькій спортивній школі № 1, відділення гімнастика спортивна з 13 червня 2022 року (а.с.145).

Отже, позивач не підтвердив належними доказами ту обставину, що донька ОСОБА_4 проживає разом з ним. Крім того, на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області про залишення позову без руху від 09 березня 2022 року, якою позивача зобов`язано надати докази проживання дитини разом з ним, ОСОБА_1 таких не надав, пославшись лише на вищевказану довідку № 489 від 02 лютого 2022 року про реєстрацію ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.22, 23-25).

Оскільки, факт реєстрації дитини за адресою реєстрації одного з батьків не є підставою для отримання ним/нею аліментів, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення позову.

Крім того, рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 червня 2022 року по справі №206/735/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, позовну заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 лютого 2022 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.141-143).

Копії касових квитанцій, які долучені позивачем до додаткових пояснень свідчать лише про те, що ОСОБА_1 приймає участь в утриманні своєї дитини, однак, це не звільняє його від обов`язку щодо сплати аліментів.

Згідно характеристики учениці 1а класу ОСОБА_3 , виданої директором школи КЗО «НВО №136» Євсевською Н., що дитина з 01 вересня 2021 року навчається у них. Мати приділяє належну увагу вихованню та розвитку ОСОБА_6 . Приводить до школи і забирає її з групи продовженого дня. З класним керівником постійно спілкується, цікавиться її навчанням та поведінкою, відвідує батьківські збори. Батько спілкується з класним керівником в телефонному режимі та інколи забирає дівчинку з групи продовженого дня (а.с.146).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст.181 Сімейного кодексу України визначено що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Те, що право на отримання аліментів має лише той з батьків, з ким проживає дитина, підтверджується і частиною 5 ст.183 СК України.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст.ст. 182-183, 191 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я дитини, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17.

Також у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт проживання його доньки разом з ним підтверджуються належними та допустимими доказами, а саме довідкою про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщення, характеристикою від 08 лютого 2022 року, копією характеристики зі шкоди, копією касових квитанцій, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не може прийняти о уваги, оскільки дані докази не підтверджують факту проживання доньки разом із позивачем.

Доказів того, що донька перебуває на повному його утриманні позивачем до суду надано не було, а доданий до клопотання копія постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2022 року, якою встановлено проживання дитини з батьком, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки донька сторін разом із відповідачем, тобто матір`ю, на даний час знаходять за кордоном, про що остання зазначила у відзиві на апеляційну скаргу.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко