ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2774/21 Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В.
Провадження № 22-ц/817/674/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 606/2774/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року (ухваленого суддею Мельник А.В., повний текст якого складено 02 червня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистої приватної власності на майно, набуте за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання особистої приватної власності на майно, набуте за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що 12 вересня 2019 року сторони уклали шлюб. З моменту реєстрації шлюбу позивач проживав з відповідачкою у будинковолодінні її батьків. Життя з відповідачкою не склалося, в липні 2020 року без будь-яких видимих причин ОСОБА_4 спакувала всі його особисті речі та викинула на вулицю, внаслідок чого з цього моменту повністю припинилися шлюбні відносини сторін, і позивач повернувся проживати до своїх батьків. Під час їхнього окремого проживання з відповідачкою з липня 2020 року, тобто у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин між ними, позивач 15 червня 2021 року придбав автомобіль «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 за 128300 грн. згідно акту огляду реалізованого транспортного засобу, який зареєстрував 19 червня 2021 року, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Позивач зазначає, що до подання даного позову його спонукала відповідачка, яка своїми діями домоглася заборони відчуження ним спірного автомобіля згідно ухвали судді Теребовлянського районного суду та має незаконний намір отримати від нього компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля.

У зв`язку з наведеним позивач просив визнати автомобіль «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 його особистою приватною власністю.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з липня 2020 року сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Вказане підтверджується поясненнями відповідачки, які вона надала 09 березня 2021 року Службі у справах дітей Микуленецької селищної ради. Звертає увагу на те, що автомобіль Skoda Superb, реєстраційний номер НОМЕР_1 він придбав за особисті кошти під час окремого проживання з відповідачкою у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин між ними. Вказане підтверджується довідкою про доходи від 03.06.2022 року, виданою ТОВ «Спецавтоінвест».

У зв`язку з наведеним просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

19 липня 2022 року на адресу Тернопілського апеляційного суду від представника відповідачки адвоката Худої І.Р. надійшов відзив на апепеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що шлюбні відносини у сторін припинилися в кінці серпня-початку вересня 2021 року та до цього часу вони проживали однією сім`єю, вели спільний побут, виховували доньку. Вказує, що спірний автомобіль «Skoda» придбаний сторонами за час спільного проживання за спільні кошти. При цьому для покупки авто сторонам не вистачало 2000 доларів США, а тому у придбанні автомобіля допоміг батько відповідачки, який в той час перебував за кордоном та пересилав гроші певними частинами. Звертає уваги, що між сторонами не було встановлено режиму окремого проживання.

У зв`язку з наведеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

21 липня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ОСОБА_4 адвоката Худої І.Р. надійшла заява про розгляд справи з викликом (повідомленням) учасників справи, з метою детального пояснення конкретних обставин справи.

Відповідно до ч.6 ст.279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; cправи про стягнення аліментів.

В даній справі ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У зв`язку з тим, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, у задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи слід відмовити.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1871 (а.с.3).

У шлюбі в сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , яке видане виконавчим комітетом Дарахівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільській області України, актовий запис №12 (а.с.26).

Відповідач із дочкою ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідки про реєстрацію місця проживання відповідача від 19 листопада 2020 року та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб від 29 вересня 2021 року (а.с.24-25).

Згідно акту огляду реалізованого транспортного засобу за 7985/21/001941 від 15 червня 2021 року ОСОБА_3 є покупцем транспортного засобу марки «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , вартість транспортного засобу з ПДВ вказана 128 300 грн. (а.с.5).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за ОСОБА_3 19 червня 2021 року було зареєстровано транспортний засіб автомобіль марки «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , сірого кольору (а.с.4).

Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (Філії ГСЦ МВС РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області) від 27 вересня 2021 року №31/19-Х-96 а.з., наданої на адвокатський запит у даній справі, згідно ЄДР МВС станом на 24 вересня 2021 року за ОСОБА_3 зареєстровані наступні транспортні засоби: 19 червня 2021 року - автомобіль «Skoda Super b», 2009 року випуску, об`єм двигуна 1978 см.куб; 11 січня 2018 року - автомобіль «Audi 100», 1992 року випуску, об`єм двигуна 2598 см.куб. (а.с.27).

Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк», наданої ОСОБА_6 , в період з 09 квітня 2021 року по 07 жовтня 2021 ОСОБА_7 (батько відповідачки) переказував ОСОБА_4 за допомогою системи переказу «WesternUnion» декількома переказами кошти, у загальній сумі 1550 доларів США, а також відображено переказ 19 квітня 2021 року від ОСОБА_8 на суму 1300 доларів США. Вказаний переказ, за словами відповідачки, було здійснено від імені її батька його начальником (а.с.29-31).

Покази свідків, які були допитані у суді першої інстанції, щодо моменту припинення шлюбних відносин між сторонами, діаметрально протилежні та відрізняються, більшість свідків є родичами сторін по справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Наведене вище відображає зміст презумпції спільної сумісної власності подружжя, спростування якої є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»;

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Крім того, частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

На відміну від частини другої статті 119 СК України, яка містить імперативний припис про те, що одним із правових наслідків встановлення режиму окремого проживання є те, що майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбі, частина шоста статті 57 СК України лише допускає можливість визнання судом особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Таким чином, законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.

На майно, набуте дружиною, чоловіком в період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 11 лютого 2022 року в справі №149/2479/20.

Отже, заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач придбав спірний автомобіль, після припинення шлюбно-сімейних відносин з відповідачкою та за особисті кошти.

Апеляційний суд зазначає, що жодних доказів щодо джерел отримання коштів, які позивач вважає особистими та за які ним було придбано автомобіль, суду першої інстанції не надано.

При цьому, між сторонами не було встановлено режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України, а тому щодо спірного майна не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбачені статтею 120 СК України.

З огляду на викладене, обґрунтований є висновок суду, що матеріально-правову презумпцію спільності майна подружжя позивач не спростував, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити.

Доводи апелянта про те, що після липня 2020 року він заробітну плату не витрачав, збирав на картку та придбав автомобіль, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки дане твердження не є безумовною підставою, яка свідчить, що ОСОБА_3 здійснив купівлю автомобіля за особисті кошти.

Разом з тим, колегія суддів не приймає долучену до апеляційної скарги довідку Служби у справах дітей Микулинецької селищної ради про проведену роз`яснювальну роботу від 09 березня 2021 року та довідку про доходи ТОВ «Спецавтоінвест» №САІ00000049 від 03 червня 2022 року, оскільки вказані докази не були подані до суду першої інстанції. Крім того, апелянт посилається, що наведені докази отримані ним після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 21 липня 2022 року.

Головуючий

Судді