Єдиний унікальний номер судової справи: 486/692/21
Номер провадження: 22-ц/812/622/22 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Темнікової В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Калашник А.О.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 березня 2022 року, ухваленого під головуванням судді - Савіна О.І. в приміщенні того ж суду о 08 - 52 год. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Позов обґрунтовано тим, що 29 червня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем від якого мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 19 квітня 2021 року шлюбні відносини фактично припинилися, позивач разом з дітьми переїхала з квартири, розташованій по АДРЕСА_1 , де вони всі разом проживали, до власної квартири по АДРЕСА_2 . Після припинення шлюбних відносин, вона самостійно утримує дітей, відповідач матеріальної допомоги на їх утримання в добровільному порядку не надає. Позивач працює контролером загону ВВО ВП «ЮУ АЕС» та отримує заробітну плату близько 10 000 грн., але її заробітку не достатньо для повноцінного забезпечення дітей. Відповідач, хоча офіційно і не працевлаштований, протягом всього їхнього подружнього життя працює в родинному бізнесі його матері - ФОП « ОСОБА_6 » у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованому по АДРЕСА_3 , де має дохід близько 25 000 30 000 грн. на місяць, має добрий стан здоров`я, є працездатним, інших неповнолітніх дітей чи утриманців не має, а тому має можливість належно утримувати дітей.

Посилаючись на викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн., яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

19 серпня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позов в обґрунтування якого посилається на те, що дійсно після припинення шлюбних відносин з позивачем, останні разом з дітьми проживають окремо. Кожного тижня, в обов`язковому порядку, він збирає пакети з продуктами приблизно на 2000 грн., для забезпечення дітей продуктами харчування. Вказує, що його доходи значно менші, ніж ті, про які зазначає позивачка, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, згідно яких він отримав дохід: у січні 2021 року 345,64 грн.; у лютому 2021 року - 2851,55 грн.; у березні 2021 року - 6000 грн.. Зазначає, що не має додаткового заробітку, крім заробітної плати, яку він отримує, працюючи в ФОП ОСОБА_9 , також у нього відсутні будь-які цінності та банківські вклади. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині розміру стягнення аліментів та прийняти рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 2 300 грн.

30 серпня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначає, що відповідач з квітня 2021 року лише декілька раз передавав для дітей продукти харчування. Зазначає, що відповідач все своє життя працює в родинному бізнесі матері ФОП ОСОБА_6 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 »), але не офіційно. Під час їхнього шлюбного життя отримував дохід значно у більшому розмірі ніж мінімальна заробітна плата. Окрім того, вказує на те, що відповідач стверджує, що кожного тижня він надає дітям продукти харчування на суму 2000 грн., а отже за місяць виходить 8 000 грн. При цьому позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі 6000 грн. щомісячно не визнає.

Додатково повідомила суду, що відповідач приховує свій доволі високий та забезпечений рівень життя. З 2016 року і по теперішній час відповідач проживає у новобудові за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 116,8 кв. м. Тобто, користується трикімнатною квартирою, яка належить його матері ОСОБА_6 , яка в цій же новобудові має ще одну квартиру, де проживає разом з чоловіком. В той же час, їхні неповнолітні діти проживають разом з нею у трикімнатній квартирі загальною площею 68,00 кв.м, яка належить на праві приватної власності її батькам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , її сестрі ОСОБА_12 та їй, по 1/4 частині кожному. Вищевикладене, на думку позивача, свідчить про те, що матеріальне становище неповнолітніх дітей є значно гіршим від матеріального становища відповідача. Крім того, відповідач має у постійному користуванні з 2008 року легковий автомобіль «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який оформлено на його батька ОСОБА_9 .. Однак, із 2008 року вони разом з відповідачем безперервно ним користувались та несли витрати на його обслуговування. Вказала також на те, що їхні неповнолітні діти хворіють на хронічні захворювання імунної системи, що потребує їх додаткових обстежень, медикаментозного лікування та створення особливих умов їхнього життя, харчування тощо.

16 грудня 2021 року відповідач надав заперечення на пояснення позивача, де він вказує на те, що від забезпечення своїх неповнолітніх дітей і від виконання батьківських обов`язків він не відмовляється, а лише просить зменшити розмір аліментів до 2300 грн. щомісячно на двох дітей. Зазначає, що не має у своїй приватній власності жодного нерухомого та рухомого майна. У квартирі, яка належить його батькам та розташована за адресою: АДРЕСА_4 , він не проживає. Крім того, він хворіє сахарним діабетом ІІ типу і потребує періодичного лікування.

28 грудня 2021 року від позивачки надійшли додаткові пояснення по справі, в яких вона вказує на те, що відповідач надає суду неправдиві пояснення, оскільки з 2016 року по квітень 2021 року, до припинення шлюбних відносин, вони всі проживали у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_4 , в якій він мешкає по теперішній час.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 березня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. на кожну дитину, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 квітня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання про судові витрати. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач погодився зі способом стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, згідно до ст. 184 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. При визначенні величини аліментного платежу у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. на кожну дитину суд врахував те, що відповідач перебуває у працездатному віці, інформації щодо стягнень по іншим аліментним зобов`язанням відповідача, сторонами до суду не надавалося, прийнято також до уваги матеріальне положення дітей, які потребують матеріальної допомоги, матеріальне становище відповідача. До того ж суд вважав, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини та даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність рішення фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2 300 грн. на двох дітей, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно встановлено усі обставини, що мають значення для справи, не в повній мірі враховано його матеріальне становище та реальну спроможність сплачувати аліменти у вказаному розмірі, який з точки зору звичайних потреб малолітніх дітей та його матеріальної спроможності є надмірним. Вказує на те, що зменшення розміру аліментів до 2 300 грн., що становить 50 відсотків від прожиткового мінімуму та є гарантованим мінімальним розміром аліментів щомісячно на двох дітей буде відповідати його змозі вчасно сплачувати аліменти у повному обсязі та не впливатиме на його матеріальний стан.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2013 року перебували у зареєстрованому у шлюбі, який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 жовтня 2021 року розірвано (а.с. 76, 148).

Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 77, 78).

Неповнолітні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_5 та з квітня 2019 року проживають разом з матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується довідками (а.с. 87, 88).

Вказана квартира складається з 3-х кімнат, загальною площею 68,0 кв.м. та належить на праві приватної власності ОСОБА_10 - 1/4 частина, ОСОБА_11 - 1/4 частина, ОСОБА_11 - 1/4 частина та ОСОБА_3 ( ОСОБА_16 ) - 1/4 частина (а.с 84-86).

Згідно довідки № 25/03-16 від 19 листопада 2021 року ОСОБА_15 з 01 листопада 2019 року відвідує комунальний заклад «Центр розвитку дитини «Гармонія», середня вартість харчування на місяць у закладі складає 760 грн. Крім того, з 01 вересня 2021 року ОСОБА_15 ходить на заняття до ПК «Енергетик» в зразковий ансамбль сучасного танцю «Сакура», плата за місяць становить 250 грн. (а.с. 80, 89-95).

З довідок № 47900 та № 49434 від 16 листопада 2021 року, виданих НКП «Южноукраїнський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» вбачається, що ОСОБА_15 перебуває на обліку у лікаря-педіатра з діагнозом - поліноз, а ОСОБА_14 знаходиться під наглядом з діагнозом - респіраторний алергоз, нейродерміт (а.с. 81-82).

Відповідач ОСОБА_2 за відомостями Виконавчого комітету Первомайської міської ради зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , але фактично проживає у новобудівлі за адресою: АДРЕСА_4 (загальною площею 116,8 кв.м), власником цієї квартири є його мати ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою про місце проживання, виданої головою правління ОСББ «Шевченківське 2» від 23 листопада 2021 року (а.с.38 зв., 79).

З наявних в матеріалах справи копій трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, укладені між ОСОБА_9 та відповідачем №3 від 03 жовтня 2018 року, за умовами якого заробітна плата останнього становила 3 800 грн. на місяць, вказаний договір розірвано 17 листопада 2020 року та трудовий договір № 2 від 03 лютого 2021 року, відповідно до якого заробітна плата становить 6 000 грн. на місяць (а.с. 39, 116).

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ОСОБА_2 отримав від Миколаївського ОЦЗ у січні 2021 року 345,64 грн., у лютому 2021 року - 2851,55 грн., та заробітну плату у лютому 2021 року 5 400,00 грн., з березня 2021 року по вересень 2021 року включно - 6000 грн. щомісяця (а.с. 40, 118).

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 користується автомобілем «Toyota Camry» державний номерний знак НОМЕР_1 , належним на праві власності його батьку ОСОБА_9 (а.с. 97-100, 101, 119).

Згідно наданої відповідачем ОСОБА_2 копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого терапевтичного відділення № 3761/1741 КЗ «ЮМЛ», останній знаходився на стаціонарному лікуванні з 30 вересня 2019 року по 09 жовтня 2019 року з діагнозом - сахарний діабет ІІ тип (а.с.121).

ОСОБА_2 має укладену декларацію з лікарем-терапевтом ОСОБА_17 , але жодного разу з часу укладення декларації з лікарем відповідач за медичною допомогою до НКП «ЮУ МЦПМСД» не звертався, що свідчить повідомлення НКП «Южноукраїнський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 01-18/93 від 13 січня 2022 року (а.с. 156).

Крім того, ОСОБА_2 на обліку у лікаря-нарколога в психо-наркологічному диспансерному відділенні КНП «ПЦМБЛ» не перебуває (повідомлення КНП «Первомайська центральна міська багатопрофільна лікарня» № 25 від 18 січня 2022 року (а.с. 158).

Позивачка ОСОБА_3 має протипоказання до вакцинації у зв`язку в анамнезі хронічної кропив`янки з набряком квінке строком - по життєво (висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19).

Частинами другою та третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей до 6 років: з 01 січня 2021 року - 1 921,00 грн; з 01 липня 2021 року - 2 013,00 грн; з 01 грудня 2021 року - 2 100,00 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 грн, з 1 липня - 2510 грн, з 1 грудня - 2618 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 грн, з 1 липня - 2201 грн, з 1 грудня - 2272 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 грн, з 1 липня - 2744 грн, з 1 грудня - 2833 грн;

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини щодо доходу відповідача, способу його життя, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дітей, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, відсутність інших аліментних зобов`язань, колегія суддів, виходячи з принципу співмірності для забезпечення прав дітей, доходить висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є таким, що не перевищує фінансову спроможність ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі по 2 500 грн. щомісячно на кожного, оскільки приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правомірно виходив з фінансових можливостей відповідача та враховував саме інтереси дітей, на користь яких стягувалася вказана сума грошей.

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не має змоги сплачувати аліменти в такому розмірі на утримання дітей не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що судом не взято до уваги систематичну матеріальну допомогу відповідача на утримання дітей, також не заслуговують на увагу при визначенні розміру аліментів, оскільки така допомога носить добровільний характер.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом не прийнято до уваги матеріальне становище позивачки не є слушними, оскільки при визначенні розміру аліментів суд врахував усі обставини, передбачені ст. 182 СК України.

Також не заслуговують посилання в апеляційній скарзі на допомогу батькам зі сторони відповідача, оскільки доказів такої допомоги та її необхідності матеріли справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач хворіє на цукровий діабет ІІ типу у зв`язку з чим потребує періодичного лікування не заслуговують на увагу, оскільки доказів проходження такого лікування, а відтак і витрат на це лікування з 2019 року матеріли справи не містять.

Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 22 липня 2022 року.