Справа №132/1731/22
Провадження №2-о/132/62/22
Ухвала

Іменем України

"08" серпня 2022 р. Суддя Калинівського районного суду Вінницької області Аліменко Ю.О.

вирішуючи питання про відкриття провадження за матеріалами заяви ОСОБА_1 (заінтересована особа - Калинівська міська рада) про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

04.08.2022 до суду надійшла заява ОСОБА_2 (заінтересована особа - Калинівська міська рада) про встановлення факту, що має юридичне значення.

Перевіривши подану заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку, що заява не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків (відповідно до ст. 10 ЦПК України застосовується аналогія закону).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень, щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з роз`ясненнями. Наданими в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так відповідно до ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Проте, в порушення наведеної норми права, заявник не зазначила з якою метою їй необхідно встановити факт проживання її чоловіка разом з його батьком на час смерті останнього, які юридичні наслідки для неї породжує даний юридичний факт, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Крім того, заявник просить встановити факт проживання ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з його батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не є належним способом захисту права, встановленим законом.

Так, за змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Разом з тим, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду у справах № 336/709/18-ц від 07.11.2018 року, № 303/1816/17 від 23.12.2019 року, зокрема зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що суд може встановити «факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини», а не «факт спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини».

Заява не містить відомостей періоду проживання ОСОБА_3 , разом з батьком ОСОБА_4 та посилання на докази, якими ці обставини підтверджуються.

Заявниця звертає увагу суду на те, що померлий ОСОБА_4 писав заяву в Павлівській сільській раді де погоджувався на проживання ОСОБА_3 разом з сім`єю у його будинку за адресою АДРЕСА_1 , а підпис ОСОБА_4 було посвідчено секретарем сільської ради.

Однак, як вбачаєтьсся з копії даної заяви, померлий ОСОБА_3 погоджувався на проживання ОСОБА_3 разом з сім`єю у його будинку за адресою АДРЕСА_1 , а не «16», як зазначає заявниця. Будь-яких доказів про зміну номера будинку до заяви не додано.

Заява не містить відомостей про те, чи відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо так, то коли та за чиєю заявою, чи є інші особи які прийняли спадщину після померлого, що впливає на визначення кола заінтересованих осіб, а також на те, чи підлягає вказана заява розгляду в порядку окремого провадження чи позовного провадження, а також не вказані об`єкти, що складають спадкову масу (рухоме, нерухоме майно тощо), і не містить посилання на відповідні докази.

Заявник вказує про те, що її чоловік ОСОБА_3 був сином ОСОБА_4 , проте не посилається та не додає до заяви на підтвердження вказаних обставин будь-яких доказів.

Також заявником не було зазначено в заяві, з посиланням на відповідні докази чи є інші особи які прийняли спадщину після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До заяви не додано доказів про те, що заявнику відмовлено нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій.

Довідка № 424 від 05.09.2019, додана до заяви виготовлена недбало та неякісно, містить лише частину тексту, реквізити вказаного документа взагалі не відображені через низьку якість друку. Зміст і автентичність такого документа ні з`ясувати, ні перевірити не представляється за можливе.

Заява не містить відомостей щодо наявності оригіналів документів, копії яких додані до заяви.

Відповідно до абзацу першого п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Заявником на підтвердження сплати судового збору надано до суду дублікат квитанції № 0.0..1 від 16.06.2022 р. у розмірі 496,20 грн.

За ч. 9 ст. 185 ЦПК України заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету.

Згідно з частиною першоюстатті 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі виключно через установи банків чи відділення зв`язку.

Відповідно до пункту 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» документи на підтвердження сплати судового збору позивачем подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України реалізовано за допомогою комп`ютерної програми документообігу загальних судів "Д-3". Дані, щодо підтвердження сплати (повернення) судового збору надходять в автоматичному режимі до "Д-3", при цьому виконується автоматичне поєднання записів про сплату (повернення) судового збору, які зазначаються в картці справи, з записами підтверджень про оплату (повернення) судового збору, які надійшли з Державної казначейської служби України.

Однак, в автоматизованій системі документообігу суду при перевірці зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України міститься інформація, що «врахована раніше» в іншій справі, тому заявнику слід надати докази на підтвердження того, що кошти сплачені ним зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України.

Квитанцію вже було зараховано до справи № 132/1284/22, яка була подана до цього суду. В зв`язку з цим, зазначена квитанція не можуть бути повторно зарахована до цивільної справи №132/1731/22 та врахована як документ, що підтверджує сплату судового збору саме за цією справою.

Таким чином у даній справі в порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України, відсутні докази, що підтверджують сплату судового збору.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI).

Відповідно до п. 1.4 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI за подання заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 гривні.

Отже розмір судового збору за подання заяви у справах окремого провадження фізичною особою становить 496,20 грн. (2481 грн *0,2).

За таких обставин, заявнику потрібно сплатити судовий збір в сумі 496,20 грн. на зазначені нижче реквізити, про що надати суду оригінал платіжного документа.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач ГУК у Вінницькій області /м.Калинівка/ 22030101, код отримувача: (ЄДРПОУ) 37979858, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) UA0002776, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Крім того, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, в якій зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків заяви: подати нову редакцію заяви в якій усунути недоліки вказані у мотивувальній частині даної ухвали. Надати копію виправленої заяви про встановлення факту в кількості для учасників справи. Надати оригінал квитанції про сплату судового збору.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа - Калинівська міська рада) про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків заяви, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали, роз`яснивши при цьому, що в разі не усунення вищевказаних недоліків в наданий строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: