КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/992/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 липня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Перша київська державна нотаріальна контора Кароєва-Яремчук Тетяна Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Деделюк Світлана Юріївна, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визнання частки в спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування та витребування майна з чужого незаконного володіння,

УСТАНОВИВ:

у листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Перша київська державна нотаріальна контора Кароєва-Яремчук Тетяна Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович про визнання договору дарування недійсним, визнання частки в спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено проведення підготовчого судового засідання на 18.05.2021 року.

31 серпня 2021 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції позовну заяву в уточненій редакції.

Разом уточненою позовною заявою ОСОБА_2 подалазаявупро забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на 1/8 частину нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 з забороною вчиняти будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно такого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року заяву задоволено.

Накладено арешт на 1/8 частину нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 з забороною вчиняти будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно такого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Бабенка Ю.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на допущені судом порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, апелянт зазначає, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не є заявою, яка подана одночасно або перед подачею позову.

Так, 31 серпня 2021 року ОСОБА_2 подала до суду уточнену редакцію позовної заяви, разом заявою про забезпечення позову.

У поданій позовній заяві в редакції від 31 серпня 2021 року позивач, крім заявлених раніше позовних вимог, просила доповнити предмет позовуновими позовними вимогами, а саме:

- витребувати на користь ОСОБА_2 з володіння ОСОБА_4 нерухомого майна - 1/8 частки квартири загальною площею 119,3 кв. м., жилою площею 65,4 кв. м, яка знаходиться за адерсою: АДРЕСА_1 та припинити реєстрацію права власності на нерухоме майно - 1/8 частки квартири, яка знаходиться за адерсою: АДРЕСА_1 згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 1326, виданий 01.12.2020, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Деделюк Світлана Юріївна на користь ОСОБА_4 від 01.12.2020 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Також, позивачем заявлена вимога про залучення до справи в якості відповідача ОСОБА_4 та в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Деделюк Світлану Юріївну та ОСОБА_5 .

Однак, з протоколів судових засідань вбачається, що питання про прийняття позову в новій редакції, та, відповідно, питання про нові позовні вимоги та залучення співвідповідача у даній справі судом вирішено не було.

Апелянт звертає увагу суду на ту обставину, що подаючи нову редакцію позовної заяви, ОСОБА_2 фактично одночасно змінила предмет та підстави позову, що забороняється нормами процесуального законодавства.

Крім того, позивачка не сплатила судовий збір за нові вимоги.

З огляду на викладене, на переконання відповідача, суд першої інстанції вирішив питання про накладення арешту на майно особи, яка не являється відповідачем у даній справі, оскільки питання про прийняття позову в новій редакції у передбачений процесуальним законом спосіб вирішено не було.

Представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Черняк О.О. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, остання посилається на безпідставність доводів скарги та просить відмовити в її задоволенні. Зазначає, що з матеріалів справи зрозуміло, що ОСОБА_3 , як і ОСОБА_4 є співвідповідачами у даній справ. Вказує, що ОСОБА_4 самостійно ухвалу не оскаржувала, а представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 не наділений повноваженнями представника ОСОБА_4 , а тому не може обґрунтовувати свої вимоги порушенням її прав.

Крім того, з доводів апеляційної скарги вбачається, що апелянт не погоджується не лише із вирішенням судом питання про забезпечення позову, а й про прийняття позовної заяви в редакції 31.08.2021 року, що суперечить нормам процесуального законодавства. Звертає увагу суду апеляційної інстанції також на ту обставину, що ОСОБА_1 , не погоджуючись із вимогами позовної заяви в редакції від 31.08.2021 року подав зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Черняк О.О. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, як законну та обґрунтовану. Підтримала правову позицію, викладену нею у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Керуючись положеннями частини2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності інших осіб, які належним чином повідомлені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза не виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Також заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З огляду на зазначене, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 , вона звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Нотаріус Першої Київської державної нотаріальної контори Кароєва-Яремчук Тетяна Михайлівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович про визнання договору дарування недійсним, визнання частки в спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування. Предметом спору у даній справі є спадкове майно, на яке позивачка просить визнати за нею право власності на: 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 , 1/4 частину автомобіля КІА MAGENTIS, 1997 см3, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , який зареєстрований 03.12.2008 року та договір дарування 1/8 частини квартири АДРЕСА_2 .

24 листопада 2020 року ОСОБА_2 також звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити вказаний позов шляхом накладання арешту на нерухоме майно - квартиру за адресою АДРЕСА_3 , заборонити використання її у будь - якій формі, а також заборонити вчиняти будь-які нотаріальні дії щодо цієї квартири іншими особами на території України.

Ухвалою Шевченківського районного суду від 26 листопада 2020 року у задоволені даної заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 21 грудня 2020 року ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року про відмову у забезпеченні позову скасовано та ухвалено нове судове рішення. Заяву позивачки про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності відповідачці ОСОБА_3 та на автомобіль КІА MAGENTIS, 1997, зареєстрований 03.12.2008 pоку на праві власності за відповідачем ОСОБА_1 . В іншій частині заяву залишено без задоволення.

31.08.2021 року ОСОБА_8 подала позовну заяву в новій редакції, зазначивши в якості відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову, ОСОБА_2 зазначала, що станом на 31 серпня 2021 року їй стало відомо про те, що з 01.12.2020 року квартира за адресою: АДРЕСА_3 , яка є предметом спору у даній справі, перейшла у приватну власність ОСОБА_4 (сестра ОСОБА_3 ) згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер1326, виданий 01.12.2020, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Деделюк Світлана Юріївна.

Таким чином, на переконання позивачки, виникла необхідність у зміні позову та поданні заяви про забезпечення позову щодо ОСОБА_4 , як нового власника спірного майна.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір, врахував характер правовідносин, предмет та підстави позову та дійшов висновку, що невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, крім того заявлений захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогам.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви в редакції від 31.08.2021 року, що між сторонами виник спір стосовно права власності на майно, на яке позивач претендує, як спадкоємець майна померлої ОСОБА_9 .

Позивачем заявлено наступні позовні вимоги:

- визнати договір дарування 1/8 квартири загальною площею 11-9,3 кв. м., жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , серія та номер 6162, виданий 24.07.2020 р. нотаріусом Василенко Олегом Анатолійовичем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - недійсним;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/8 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену 24.07.2020 року рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко О.А. на підставі договору дарування від 24.07.2020 року №6162;

- витребувати на користь ОСОБА_2 з володіння ОСОБА_4 нерухоме майно - 1/8 частки квартири загальною площею 119,3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- припинити реєстрацію права власності на нерухоме майно - 1/8 частки квартири загальною площею 119,3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер 1326, виданий 01.12.2020, видавник: приватний нотаріус Київського міського' нотаріального округу Деделюк Світлана Юріївна на користь ОСОБА_4 від 01.12.2020 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно;

- визначити частку померлої ОСОБА_9 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 119,3 кв. м. жилою площею 65,4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі ј частки та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку квартири загальною площею 119,3 кв.м. жилою площею 65,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 ;

- визначити частку померлої ОСОБА_9 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на автомобіль KIA MAGENTIS 1997 см. куб., 2008 року випуску, в розмірі Ѕ частки та визнати за ОСОБА_2 право власності на ј автомобіля KIA MAGENTIS 1997 см. куб., 2008 року випуску, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 .

Таким чином, спір між сторонами носить майновий характер.

Судом також встановлено, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4 і ОСОБА_10 і.

Обраний позивачкою захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/8 частину нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 ,із забороною вчиняти реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно, у найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору та є співмірним із заявленими позивачкою вимогами.

Вжиття заходів забезпечення позову має тимчасовий характер та поширюється на час розгляду справи, а тому накладення арешту на нерухоме майно, яка є предметом спору у цій справі, не можна розцінювати як порушення права власності на це майно.

Доводи апеляційної скарги щодо не вирішення судом першої інстанції питання про прийняття позову ОСОБА_2 в новій редакції не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.

Зі змісту ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року про забезпечення позову вбачається, що питання забезпечення позову вирішувалось саме з урахуванням позовних вимог в редакції позовної заяви від 31 серпня 2021 року.

Матеріали справи не містять даних про те, що уточнену позовну заяву було повернуто чи залишено без розгляду. Сам факт відсутності у матеріалах справи окремого процесуального документу про прийняття позову в уточненій редакції чи залучення співвідповідачів, в даному випадку не свідчить про те, що таке процесуальне рішення судом не приймалось та не може бути підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що оскаржуючи ухвалу про забезпечення позову, апелянт ОСОБА_1 не зазначив та не надав доказів на підтвердження того, що накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_4 , впливає на його права та обов`язки чи порушує його законні інтереси.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374,/ 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.