Справа №760/1024/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 245 120, 67 гр., з якої 213 767, 94 гр. - основного боргу та 31 352, 73 гр. процентів за користування коштами в період з 05 червня 2020 року до 15 січня 2020 року.

Посилається в позові на те, що 05 червня 2020 року між ним та відповідачем було укладено договір № 18-06-2020-2/1 купівлі-продажу обладнання, а саме: зарядні пристрої (станції) на електромобілі відповідно до специфікації, що є додатком до цього договору.

Умовами договору визначено, що ціна обладнання складає 204 800 гр., що є еквівалентом 7 618, 00 доларів США.

Крім того, було складено та підписано специфікацію №1, що є додатком до договору, відповідно до якої продавець передав, а покупець прийняв у власність та оплатив обладнання, а саме зарядні пристрої (станції) для електромобілів з наступними характеристиками: станція заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЭ, код ДКПП 27.11.50-33.00», клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення якої здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гг, з типом кабелю КВГ 5?6, модель eUA-3. Згідно таблиці станція №1263 знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, с. Поляниця, паркінг №2 (РЦ Бука), а станція №1890 за адресою: АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, 05 червня 2020 року він уклав з відповідачем договір №18-06-2020-2/2 оренди вказаного обладнання з обов`язковим викупом.

За умовами договору він (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв у строкове платне користування, з зобов`язанням обов`язкового викупу, зазначені вище станції з терміном оренди на 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 05 червня 2021 року.

Розмір щомісячної оренди складає 2,5% від загальної вартості обладнання та сплачується щомісячно не пізніше останнього календарного дня місяця, що слідує за звітним (п.4.1, 4.2 договору оренди).

Передача обладнання носить тимчасовий характер, за користування грошовими коштами відповідач має сплачувати щомісячну винагороду у вигляді процентів, тому вважає, що між ними фактично склалися взаємовідносини позики, а тому укладений договір оренди є удаваним правочином.

При цьому, передача йому прав на обладнання виступає засобом забезпечення виконання зобов`язання - притриманням.

Відповідно до п.8.1. договору оренди викуп об`єкта оренди має бути здійснено в кінці строку дії цього договору або достроково в будь-який час на вимогу позивача, за умови письмового повідомлення відповідача не пізніше ніж за один місяць. Розрахунки мають бути здійснені за офіційним курсом НБУ на день повернення коштів, виходячи з загальної вартості обладнання в еквіваленті 7 618, 00 доларів США (п.1.1.1., п.8.1. договору оренди).

Вимога про повернення коштів в еквіваленті 7 618 доларів США та виконання інших зобов`язань була направлена відповідачу 01 грудня 2020 року, однак станом на момент подачі позову кошти відповідачем не сплачені.

Всупереч взятим на себе зобов`язанням, передбаченим п.7.1. договору оренди, відповідач за власний рахунок профілактичне обслуговування та поточний ремонт обладнання не здійснює, несправності та поломки обладнання за власні кошти не усуває, заходів, направлених на збереження обладнання, запобігання його псуванню та пошкодженню не вживає, що призводить до погіршення умов забезпечення виконання зобов`язання.

Загальний розмір заборгованості відповідача складає 245 120, 67 гр., з яких 213 767, 94 гр. основного боргу, 31 352, 73 гр. процентів за користування коштами в період з 05 червня 2020 року до 15 січня 2020 року.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 16 січня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Після усунення недоліків ухвалою суду від 27 січня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками за зазначеним ним у розписці місцем проживання.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 17 березня 2021 року.

/ а. с. 55 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року справу передано на розгляд до Білопільського районного суду Сумської області.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2021 року відмовлено у прийнятті до провадження цивільної справи за вказаним позовом.

Цивільну справу повернуто до Солом`янського районного суду м. Києва за належною територіальною юрисдикцією.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Дії, як юридичні факти, мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними.

Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями глави 58 «Найм (оренда)» розділу III «Окремі види зобов`язань» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ч.1 та ч.5 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 1 ст.773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

За змістом ч.1 ст.785 ЦК України в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом наведених норм договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом встановлено, що 05 червня 2020 року між сторонами був укладений договір № 18-06-2020-2/1 купівлі-продажу обладнання, а саме: зарядних пристроїв (станції) для електромобілів згідно специфікації, що є додатком №1 до цього договору.

Відповідно до п.1.1. договору продавець - ТОВ» ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» зобов`язався передати у власність покупцю - позивачу в справі, вказаних зарядних пристроїв (станції) для електромобілів.

Умовами договору визначено, що ціна обладнання складає 204 800 гр., що є еквівалентом 7 618, 00 доларів США.

В цей же день між сторонами була підписана специфікація №1, що є додатком до договору, відповідно до якої продавець передав, а покупець прийняв у власність та оплатив обладнання, а саме зарядні пристрої (станції) для електромобілів з наступними характеристиками: станція заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЭ, код ДКПП 27.11.50-33.00», клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц, з типом кабеля КВГ 5х6, модель eUA-3. Згідно таблиці станція №1263 знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, с. Поляниця, паркінг №2 (РЦ Бука), а станція №1890 за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей же день, 05 червня 2020 року, між сторонами був укладений договір №18-06-2020-2/2 оренди вказаного обладнання з обов`язковим викупом.

За умовами договору позивач (орендодавець) передав, а відповідач (орендар) прийняв у строкове платне користування з зобов`язанням обов`язкового викупу зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у специфікації, що є додатком №1 до даного договору у кількості 2 (ДВІ), з терміном оренди на 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 05 червня 2021 року.

Відповідно до п. 4.1.-4.2. договору розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 2,5% в місяць від загальної вартості обладнання та сплачується щомісячно з 15 по останній день місяця, тобто до 30 або 31 числа кожного місяця наступного за звітним.

В зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, 01 грудня 2020 року представником позивача на адресу відповідача була направлена вимога (претензія) про повернення коштів, сплачених за передане обладнання.

/ а.с. 8 - 21 /

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено судам, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що умови договору відповідач не виконав, орендоване майно не повернув і кошти за його оренду, обумовлені договором, не сплатив.

При цьому зазначив, що, на його думку, характер укладеної між ними угоди носить характер позики, а передача його відповідачем права на обладнання вступає засобом забезпечення зобов`язання- притримання.

Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої 16 січня 2019 року в справі № 521/17654/15-ц, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

На ці ж обставини посилався і Верховний суд України в ухвалі від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16.

Тобто, виходячи з підстав заявленого позову, позивач має довести обставини, які свідать про удаваність укладеного договору оренди.

Звертаючись до суду, у порушення вимог ст.12 ЦПК України, позивачем не доведено обставин, достатніх для висновку про удаваність вчиненого з відповідачем правочину - договору оренди, як того вимагає ст.235 ЦК України.

Крім того, зазначаючи про характер відносин як договору позики, а не договору оренди, у самому позові не зазначено, яким нормам закону суперечить укладений договір оренди і які його елементи свідчать про інші наміри сторін при його укладенні.

Навпаки, вимогою /претензією/ на адресу відповідача від 29 листопада 2020 року представником позивача підтверджено укладення саме договору купівлі-продажу обладнання, оплату позивачем його вартості та подальшу передачу відповідачу в оренду.

/ а.с. 19 - 20 /

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Тобто, притримання як спосіб забезпечення виконання зобов`язань спрямоване на стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань, а в тому випадку, коли притримання не справилося із своєю стимулюючою роллю, на задоволення грошових вимог кредитора за рахунок вартості притримуваної речі.

З матеріалів справи вбачається, що обладнання- зарядні пристрої / станції/ для електромобілів на підставі укладених угод було придбано позивачем у відповідача.

Специфікацією до договору купівлі-продажу від 05 червня 2020 року сторони підтвердили передачу обладнання позивачу у власність та оплату його вартості.

На підставі договору оренди обладнання в цей же день було передане відповідачу в оренду і вказаним договором сторони узгодили всі необхідні істотні умови договору оренди, визначені ст.ст. 759, 762 та 763 ЦК України.

/ а.с. 12 - 16 /

Звераючись до суду, позивач зазначив, що відповідач умови договору оренди не виконує, орендну плату не сплачує і обладнання після закінчення строку дії договору не повернув.

Тобто, елементи притримання вказаного обладнання позивачем, як кредитором, у відносинах сторін відсутні, а несплата відповідачем орендних платежів не є підставою для такого висновку.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

З урахуванням приведеного вище суд вважає, що позивач при зверненні до суду не довів належними та допустимими доказами в розумінні норм ЦПК України наявності у сторін спірного правочину мети встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, що передбачені насправді вчиненим правочином - договором оренди, а також настання між ними інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені зазначеним договором.

З урахуванням цього суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів удаваності вчиненого з відовідачем правочину,і як наслідок, укладення договору позики,а тому підстави для задоволення позову відстуні.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 202, 203, 610, 612, 626-628, 759, 762, 763 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва