Провадження №2/523/3004/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.,

га участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Пузирного О.О.,

представника відповідача адвоката Лисевича С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики звернувся адвокат Пузирний Олександр Олександрович. В обґрунтування позову адвокат зазначив, що 13.08.2017 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі: 10 000 доларів США, які відповідач мав повернути у строк до 13.04.2018 року. Також, 27.04.2019 року позивач знову надав відповідачу у борг грошові кошти в розмірі: 5 000 доларів США, яку ОСОБА_2 мав повернути у строк до 27.05.2019 року. Відповідач порушив умови договору позики, не повернув грошові кошти в строк визначений в розписках, а також проігнорував вирішення питання в позасудовому порядку. У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі: 15 000 доларів США, 3% річних у сумі: 772, 69 доларів США, витрати з надання правничої професійної допомоги в сумі: 4 000 гривень, а також суму сплаченого судового збору у розмірі: 4 388 грн. 36 коп.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси 18 грудня 2020 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с.39).

Не погоджуючись з заявленими позовними вимогами, 02.02.2021 року (вх. № 2532) представник відповідача адвокат Лисевич С.В. подав відзив на позовну заяву. Зазначив, що відповідач впевнений щодо відсутності заборгованості перед позивачем, у позивача мають бути відсутні оригінали розписок, поданий позов лише підтверджує факт особистої неприязні між сторонами, позов було подано з метою створити відповідачу неприємності. У відзиві також зазначено, що відповідач не відхиляє можливості того, що після повернення відповідачем суми позики, позивач замість оригіналів розписки, повернув відповідачу їх якісні кольорові копії. (а.с.41).

Разом з відзивом на позовну заяву надійшла заява про забезпечення доказів у справі, відповідач просив витребувати оригінали розписок та призначити експертизу (а.с.45-46).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.06.2021 року поновлено представнику відповідача адвокату Лисевич Сергію Вікторовичу строк на подачу заяви про забезпечення доказів шляхом призначення експертизи, задоволено заяву про призначення технічної та почеркознавчої судових експертиз.

Призначено у справі судово-почеркознавчу та технічну експертизи, на вирішення яких поставлені наступні питання:1.Яким чином виконано текст письмової розписки від 13.08.2017 року, а саме: за допомогою технічних засобів чи писальним приладом? 2.Чи виконано текст письмової розписки від 13.08.2017 року та підпис в розписці ОСОБА_2 , чи іншою особою? 3.Яким чином виконано текст письмової розписки від 27.04.2019 року, а саме: за допомогою технічних засобів чи писальним приладом? 4.Чи виконано текст письмової розписки від 27.04.2019 року та підпис в розписці ОСОБА_2 , чи іншою особою?

Проведення експертизи доручено експертам ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» (м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, буд. 21, корпус 3, офіс № 7, поверх № 5). Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

На адресу суду 27.07.2021 року (вх. 22005) надійшло клопотання Незалежного Інституту судових експертиз про залучення експертів та надання додаткових матеріалів за підписом директора Макаренко Л.М.

Від представника позивача 01.10.2021 р. надійшла заява про відвід експерта, згідно якої представник відповідача просить відвести експертів, запропонованих ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» та просить виконання експертизи доручити судовим експертам відповідного фаху Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України або іншій науково-дослідної установи судових експертиз Міністерства юстиції України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.10.2021 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання.

На адресу суду від Незалежного інституту судових експертиз 12.10.2021 року (вх. № 19588) надійшли оригінали боргових розписок від 13.08.2017 року та 27.04.2021 року (а.с.81).

З клопотанням про розгляд справи за наявними матеріалами справи на адресу суду 11.11.2021 року звернувся представник позивача адвокат Пузирний О.О. (а.с.84-85).

Разом з цим, ухвалою суду від 12.11.2021 року повторно задоволено клопотання представника відповідача адвоката Лисевича С.В., призначено у справі судово-почеркознавчу та технічну експертизи, на вирішення яких поставлені наступні питання:1.Яким чином виконано текст письмової розписки від 13.08.2017 року, а саме: за допомогою технічних засобів чи писальним приладом? 2.Чи виконано текст письмової розписки від 13.08.2017 року та підпис в розписці ОСОБА_2 , чи іншою особою? 3.Яким чином виконано текст письмової розписки від 27.04.2019 року, а саме: за допомогою технічних засобів чи писальним приладом? 4.Чи виконано текст письмової розписки від 27.04.2019 року та підпис в розписці ОСОБА_2 , чи іншою особою?

Проведення експертизи доручено судовими експертами відповідного фаху Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (65026, м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 8). Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

На адресу суду 11.08.2022 року (вх. № 14139) надійшов висновок експерта № 21-6775 від 29.07.2022 року (а.с.124-145).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.09.2022 року поновлено провадження у справі, призначено розгляд справи в судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Пузирний О.О., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві. Представник позивача додатково суду пояснив, що позивачем на підтвердження обставин справи були надані оригінали розписки, які й були предметом дослідження в експертній установі, відповідач борг за розписками не повернув, всі дії відповідача спрямовані на затягування розгляду справи, проведена експертиза не спростувала позовні вимоги, а тому позов підлягає задоволенню.

Представник відповідача суду пояснив, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки між ним та позивачем відсутні боргові зобов`язання, зазначив, що проведена експертиза не підтвердила обставин того, що відповідач підписував дані боргові розписки, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, які просили задовольнити позовні вимоги, представника відповідача, який просив відмовити у задоволенні позову, дослідивши матеріали справи та докази надані на підтвердження позовних вимог, зокрема оригінали боргових розписок, висновок експерта, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача боргу в розмірі: 15 000 доларів США, 3% річних у сумі: 772, 69 доларів США. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач отримав від нього в борг грошові кошти, які мав повернути у строки встановлені в розписках, кошти у визначений строк не повернув, що стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні дослідились оригінали розписок, так, згідно розписки від 13.08.2017 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошову суму в розмірі: 10 000 доларів США строком до 13 квітня 2018 року. Зобов`язався повернути повну суму боргу, як зазначено в розписці (а.с.14).

Згідно розписки від 27.04.2019 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі: 5 000 доларів США. Зобов`язався повернути 27.05.2019 року повну суму боргу (а.с.15).

Матеріалами справи встановлено, що позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою яка датована 10.07.2020 року. Згідно якої ОСОБА_1 , просив повернути 15 000 доларів за двома розписками у строк не пізніше 7 банківських днів з моменту отримання даної претензії. У разі невиконання заявлених у цій претензії вимог, зазначив, що буде звертатись до суду за примусовим задоволенням позовних вимог (а.с.16-17).

Відповідно до поштового повідомлення, лист-претензію отримано не було відмова від отримання (а.с.18).

Не погоджуючись з позовними вимогами, представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про призначення експертизи на вирішення якої просив поставити низку питань зокрема щодо підтвердження написання даних розписок особисто відповідачем у справі.

Клопотання про призначення експертизи судом було задоволено та відповідно сторонам були роз`яснені положення ст. 109 ЦПК України щодо наслідків ухилення від участі в експертизі.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли позикові відносини, що відповідно підтверджується дослідженими в судовому засіданні оригіналами боргових розписок.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінали розписок від 13.08.2017 року та від 27.04.2019 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

Судом враховується факт того, що відповідач висловив недовіру зазначеним розпискам у зв`язку з чим пояснив, що надані розписки є копіями гарної якості, грошові кошти були повернуті та дані розписки взагалі можливо підписані іншою особою.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом досліджується висновок експерта № 21-6775 судово-почеркознавчої експертизи складеної 29 липня 2022 року, згідно якого експертиза, відповідно до заяви представника відповідача адвоката Лисевича С.В., від 09.02.2022 року проведена в межах наданих судом порівняльного матеріалу. За даними експертизи на поставлені питання експертами зазначено наступне. 1. Питання «Яким чином виконано текст письмової розписки від 13.08.2017 року, а саме: за допомогою технічних засобів чи писальним приладом?» відповідь не входить до компетенції експертапочеркознавця, тому у цьому висновку не вирішувалось.

2. Чи виконано текст письмової розписки від 13.08.2017 року та підпис в розписці ОСОБА_2 , чи іншою особою оцінкою результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіжні, ні розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для якого-небудь (позитивного чи негативного) висновку про виконання досліджуваного тексту самим ОСОБА_2 . Викладене пояснюється таким чином: збіжні ознаки, хоча і чисельні, але за своїм об`ємом та значущістю не утворюють сукупності, які індивідуалізує почерк виконавця. Розбіжні ознаки не вдалось оцінити однозначно, чи вони є варіантами ознак почерку самого ОСОБА_2 , які не проявились у надано порівняльному матеріалі або ці ознаки можуть свідчити про виконання досліджуваного тексту іншою особою.

Вирішення питання в категоричній формі ускладнилось малим обсягом наданого порівняльного матеріалу, достатньої кількості вільних зразків почерку ОСОБА_2 (судом надано лише експериментальні зразки).

За вказаних причин, вирішити питання, чи виконаний текст письмової розписки від 13.08.2017 року ОСОБА_2 , чи іншою особою у наданому на експертизу документів, описаного вище, самим ОСОБА_2 , чи іншою особою, не виявилось можливим.

Підпис від імені ОСОБА_2 , у наданому на експертизу документі розписці від 13.08.2017, що складена та підписана від імені ОСОБА_2 , на ім`я ОСОБА_1 , щодо одержання грошових коштів у сумі 10 000 доларів США має транскрипцію та зв`язність «Умовно читана буква «Д» + безбуквені штрихи +розчерк». Підпис чіткий високого ступеня виробленості.

З вказаних причин, вирішити питання чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 , у наданому на експертизу досліджуваному документі, описаного вище, самим ОСОБА_2 , чи іншою особою, виявилось не можливим.

Питання в ухвалі від 12.11.2021 року яким чином виконано текст письмової розписки від 27.04.2019 року, а саме: за допомогою технічних засобів чи писальним приладом? не входить до компетенції експерта-почеркознавця, тому у цьому висновку не вирішувалось.

Щодо розписки від 27.04.2019 року, експертом зазначено: оцінкою результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіжні, ні розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для якого-небудь (позитивного чи негативного) висновку про виконання досліджуваного тексту самим ОСОБА_2 . Викладене пояснюється таким чином: збіжні ознаки, хоча і чисельні, але за своїм об`ємом та значущістю не утворюють сукупності, яка індивідуалізує почерк виконавця.

Оцінкою результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіжні, ні розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для якого-небудь (позитивного чи негативного) висновку. Вирішення питання в категоричні формі ускладнюється малим обсягом графічного матеріалу, який міститься у короткому досліджуваному підписі простої будови та відсутністю вільних зразків підпису ОСОБА_2 (судом надано лише два умовно-вільних зразка підпису та експериментальні зразки підпису ОСОБА_2 )

З вказаних причин, вирішити питання чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 , у наданому на експертизу досліджуваному документів, описаного вище, самим ОСОБА_2 , чи іншою особою, не виявилось можливим. До висновку експертизи надані ілюстровані таблиці (а.с.124-145).

Таким чином, з висновку досліджуваної експертизи судом встановлено, що в ході проведення експертного висновку були встановлені як ознаки розбіжності так і ознаки збіжності, однак, для надання категоричного висновку, експерту не було надано в достатній кількості порівняльного матеріалу.

З даного приводу, суд зазначає, що клопотання експерта про надання матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи від 08.12.2021 року було отримано представником відповідача, шляхом направлення на електронну пошту (а.с.101). Клопотання експерта містило в собі вимогу про надання оригіналів різних документів достовірно виконаних самим ОСОБА_2 , що наближені за часом з 2017 року по 2019 рік (а.с.94).

При цьому, у висновку експерта зазначено, що за клопотанням представника ОСОБА_3 , дослідження по поставленим питанням проведено на підставі наявних матеріалів справи.

Судом досліджено висновок експерта № 21-6798 судово-технічної експертизи від 18.03.2022 року. За результатами дослідження висновок експерта викладено наступним чином: рукописні тексти в розписках від 13.08.2017 року та від 27.04.2019 року виконані кожний рукописним способом пишучим приладом із стержнем, заправленим пастою для кулькових ручок синьо-фіолетового кольору без використання технічних засобів (а.с.103-105).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що надані для дослідження оригінали розписок від 13.08.2017 року та від 27.04.2019 року виконані кожний, рукописним способом пишучим приладом із стержнем, заправленим пастою для кулькових ручок синьо-фіолетового кольору без використання технічних засобів, а відтак твердження представника відповідача з приводу того, що надані позивачем боргові розписки є копіями спростовані матеріалами справи.

Щодо почеркознавчої експертизи, суд зазначає, як вже було встановлено матеріалами справи, представник відповідача отримав клопотання експерта з приводу надання документів за підписом ОСОБА_2 з 2017 по 2019 роки, однак, дана вимога експерта виконана не була.

За приписами ст. 109 ЦПК України - у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписок в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики.

У зв`язку з викладеним, суд виходить з того, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаними розписками та повернув повністю або частково кошти. Також, матеріалами справи спростовано твердження представника відповідача щодо надання позивачем на підтвердження обставин позову якісних копій боргових розписок.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даними договорами, а тому, зобов`язаний повернути позивачу обумовлену розписками суму грошових коштів у загальному розмірі 15 000 доларів США.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до вимог даної норми зобов`язаний сплатити позивачу борг, а також 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання.

У постанові від 02 липня 2014 року (справа N 6-79цс14) Верховний Суд України не погодився із висновками суду касаційної інстанції, який залишив без змін рішення апеляційного суду про стягнення основного боргу, процентів за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ та 3 % річних від простроченої суми в іноземній валюті - доларах США, зробив висновок, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 25 липня 2018 року в справі N 308/3824/16-ц, крім іншого, зазначив, що, незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є виключно національна валюта України - гривня - у разі відсутності у сторін відповідної ліцензії НБУ. Таким чином, рішення суду про стягнення з відповідача суми боргу в іноземній валюті за відсутності у позивача індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій є неправомірним й недопустимим способом захисту цивільних прав, оскільки іноземна валюта у спірних правовідносинах між названими сторонами спору може бути виключно валютою боргу, втім не валютою платежу.

При касаційному перегляді необхідно визначити, у якій валюті має виконуватися зобов`язання у разі, якщо у позику передавалась іноземна валюта, так і правову природу валюти при визначенні 3 % річних, передбачених у частині другій статті 625 ЦК України.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Отже, стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року N 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Отже, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання.

В позовній заяві представником позивача наведено наступний розрахунок відсотків: 3% річних на суму боргу 10 000 доларів США за розпискою від 13.08.2017 року період прострочення 14.08.2018 року 05.08.2020 року кількість днів прострочення 723 загальна сума процентів=593, 76 долари США.

На суму боргу 5 000 доларів США за розпискою від 27.04.2019 року період прострочення 28.05.2019 року по 05.08.2020 року кількість днів прострочення 436 загальна сума процентів =178,93 долари США.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що 3% річних нараховані позивачем з часу невиконання зобов`язання та по день пред`явлення позову до суду.

Отже, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання.

У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження обставин оплати послуг адвоката, матеріали справи містять квитанцію від 25.07.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 здійснив оплату послуг адвоката в розмірі: 4 000 гривень. Грошові кошти перераховано на рахунок АК «Оптима» (а.с.20).

Суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень є доведеними, відповідають принципу співмірності та є розумними, а відтак підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача у справі.

Згідно із положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи позивач довів обставини позовних вимог та надав достатні докази на їх підтвердження, доводи представника відповідача щодо виконання боргових розписок, надання позивачем їх копій, не підписання розписок відповідачем у справі не доведені належними та допустимими доказами, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, у зв`язку з тим, що позов задоволено в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати за сплату судового збору понесені позивачем при зверненні до суду у розмірі: 4 388 гривень 36 коп.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) суму боргу у розмірі: 15 000 доларів США та 3% річних в розмірі: 772, 69 доларів США, а всього стягнути 15 772, 69 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) судові витрати у розмірі: 4 388 гривень 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) витрати на правничу допомогу у розмірі: 4 000 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11.11.2022р.

Суддя: