Постанова

Іменем України

28 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 707/2608/20

провадження № 61-5429св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , Мошнівська сільська рада Черкаського району Черкаської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року в складі судді Морозова В. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2022 року в складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Вініченка Б. Б., Фетісової Т. Л., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 , Мошнівська сільська рада Черкаського району Черкаської області, про поділ житлового будинку в натурі,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_3 , Мошнівська сільська рада Черкаського району Черкаської області, про поділ житлового будинку в натурі.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що йому належить 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 область (далі - житловий будинок).Власником іншої 1/2 частки вказаного житлового будинку є ОСОБА_5 . Спірний житловий будинок з прибудовою та надвірними спорудами був подарований сторонам на підставі договору дарування від 21 жовтня 2009 року.

У зв`язку з постійними конфліктами між сторонами щодо користування житловим будинком, позивач вважає, що має право на поділ житлового будинку шляхом виділення йому 1/2 частки. При цьому позивач вказував, що спірний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, власником якої є третя особа - ОСОБА_3 . Однак будинок не розділений на окремі домоволодіння, тому питання про розподіл земельної ділянки або встановлення порядку її користування не стоїть.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд поділити спірний житловий будинок з прибудовою та надвірними спорудами, виділивши йому 1/2 частку, а іншу 1/2 частку житлового будинку виділити ОСОБА_5 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24 грудня 2021 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Виділено у власність ОСОБА_4 у спірному житловому будинку:

- у житловому будинку літ. «А-І» приміщення житлових кімнат № 5 площею 10,7 кв. м, № 6 площею 17,9 кв. м, ванну кімнату № 7 площею 3,1 кв. м, 1/2 частку приміщення кухні площею 6,95 кв. м. Загальна площа цієїчастини житлового будинку становить 38,65 кв.м;

- льох літ. «Г»; навіс літ. «Д»; вбиральню літ. «Л»; літній душ літ. «И»;хвіртку літ. «№ 1»; хвіртку літ. «№ 4»; огорожу літ. «№ 1»; частину огорожі літ. «№ 2»; свердловину літ. «№ 6»; вигрібну яму літ. «№ 5», які у додатках № 2 та № 3 до висновку судової експертизи позначені блакитним кольором.

Виділено у власність ОСОБА_6 у спірному житловому будинку:

- у житловому будинку літ. «А-І» приміщення житлових кімнат № 3 площею 17,6 кв. м, № 4 площею 10,5 кв.м, 1/2 частку приміщення кухні № 1-2 площею 6,95 кв. м. Загальна площа частини житлового будинку становить 35,05 кв. м;

- у прибудові літ. «а» веренду № 1 площею 8,1 кв. м; літню кухню літ. «Б»; ганок з козирком літ. «б/н»;прибудову літ. «б»; навіс літ. «Е»; вбиральню літ. «Ж»; літній душ літ. «К»; сарай літ. «В»; ворота літ. «№ 1»; свердловину літ. «№ 3»; частину огорожі літ. «№ 2», які у додатках № 2 та № 3 до висновку судової експертизи позначені зеленим кольором.

Стягнено зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 115,38 грн різниці між вартістю частини нерухомого майна у будинковолодінні, що передається ОСОБА_5 у рамках розподілу варіанту № 1 та вартістю її ідеальної частки.

Стягнено зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 4 500,00 грн та 10 900,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішення суду мотивоване тим, що сторони не заперечували проти висновку експерта, однак позивач просив виділити йому у власність приміщення у будівлі та надвірні споруди відповідно до запропонованого судовим експертом у висновку варіанту розподілу будинковолодіння № 2, а відповідач просила виділити у її власність приміщення у будівлі та надвірні споруди відповідно до запропонованого судовим експертом у висновку варіанту розподілу будинковолодіння № 1.

Суд першої інстанції, врахувавши, що у спірному житловому будинку фактично проживає ОСОБА_3 , який є батьком сторін у цій справі, та користується приміщеннями та будівлями відповідно до варіанту розподілу, запропонованого у висновку експерта № 1, а також, врахувавши, що варіант № 1 є найбільш наближеним до ідеальних часток сторін у праві власності на будинковолодіння, компенсація першого співвласника другому співвласнику є незначною - 3 115,38 грн у порівнянні з варіантом № 2, де компенсація становила б 17 462,88 грн, дійшов висновку, що варіант поділу № 1 жодним чином не порушить права та інтереси сторін у справі.

Постановою Черкаського апеляційного судувід 24 травня 2022 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року - залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що запропонований судовим експертом варіант № 1 поділу спірного будинку є найбільш наближеним до ідеальних часток сторін, передбачає найменші витрати по відшкодуванню різниці між вартістю частини нерухомого майна в будинковолодінні, що передається сторонам, та не порушує прав співвласників.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У червні 2022 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить змінити рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2022 року в частині визначення варіанту поділу спірного будинковолодіння, розділивши спірний житловий будинок відповідно до варіанту № 2 з прибудовою № 2, вказаний в додатку № 5 до висновку судової експертизи, а в іншій частині судові рішення залишити без змін.Стягнути з відповідача на користь позивача витрати за правничу допомогу у суді апеляційної інстанції та на додаткове стягнення на користь позивача 1 000,00 грн.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Також посилається на підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що судине врахували, що розподіл судами спірного житлового будинку по першому варіанті експертизи порушує права позивача належним користуванням спірним будинком та право належним користуванням його неповнолітнього сина, який проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні. Син позивача використовує приміщення навіс літ. «Е» та сарай літ. «В» для своїх творчих нахилів та особистого розвитку, у цих приміщеннях знаходиться верстат, необхідний для обробки деревини та металу, а також інші потрібні для цього інструменти. Крім того, вказані приміщення позивач відремонтував за власні кошти. Суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання позивача про допит його сина як свідка, а суд апеляційної інстанції взагалі не розглянув зазначене клопотання позивача.

Вказує, що суди попередніх інстанцій, посилаючись на те, що перший варіант експертизи є більш наближений до ідеальних часток сторін у праві власності на спірний житловий будинок, не врахували, що відступ від ідеальних часток як при першому, так і при другому варіант експертизи є незначний. Крім того, посилаючись на те, що перший варіанті експертизи не порушує права третьої особи ОСОБА_3 , який фактично там проживає, суди не врахували, що у разі застосування варіанту експертизи № 2 його права також порушені не будуть і він буде користуватися тими ж приміщеннями, якими він завжди користувався.

Також зазначає, що суди при вирішенні справи не врахували, що при застосуванні варіанту № 1 експертизи буде порушено звичний спосіб життя сторін у справі. При 2 варіанті експертизи сторони будуть користуватися будинком так, як вони користувалися ним завжди.

Крім того, суд першої інстанції при стягненні судових витрат допустив помилки та не стягнув з відповідача понесені позивачем витрати на оцінку будинку в сумі 1 000,00 грн.

Також зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки судове засідання 24 травня 2022 року та постанова суду була винесена за відсутності позивача та його представника.

Доводи інших учасників справи

У липні 2022 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи й ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а доводи скарги висновків судів не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи з Черкаського районного суду Черкаської області.

У серпні 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з договором дарування житлового будинку від 21 жовтня 2009 року № 6817, посвідченого приватним нотаріусом Веліковим А. І., ОСОБА_3 (дарувальник) передав у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (обдаровувані) у спільну часткову власність у рівних частках кожному належний йому на праві приватної власності спірний жилий будинок з прибудовою та надвірними спорудами, який розташований на земельній ділянці Тубільцівської сільської ради (т. 1 а. с. 9).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 грудня 2019 року № 194878829 спірний житловий будинок з прибудовами належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частки та ОСОБА_5 у розмірі 1/2 частки на підставі договору дарування від 21 жовтня 2009 року № 6817 (т. 1 а. с. 7, 8).

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкта нерухомості від 29 листопада 2020 року загальна ринкова вартість спірного жилого будинку з прибудовою складає 679 200,00 грн (т. 1 а. с. 33).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 611869 власником земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3625 га, з кадастровим номером :02:002:0482, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 (т. 1 а. с. 16, 221, 222).

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2021 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку експерта від 25 червня 2021 року № 29/21/Буд. можливо виконати з технічної точки зору розподіл спірного житлового будинковолодіння в натурі відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників 1/2 до 1/2 на самостійні об`єкти нерухомого майна з власним входом для кожного. При цьому кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Також є технічна можливість переобладнати приміщення житлового будинку в дві ізольовані квартири. Розподіл будинку в дві ізольовані квартири без втручання у несучі конструкції можливий. Реконструкція інженерних систем узгоджується з постачальниками газу та енергопостачальниками.

Експертом запропоновано два можливих варіанти розподілу в натурі житлового будинковолодіння: варіант № 1 запропонований обома сторонами; варіант № 2 запропонований ОСОБА_4 .

Так, при застосуванні варіанту № 1 розподілу будівель та споруд будинковолодіння, різниця (недостача) між вартістю частини нерухомого майна в будинковолодінні, що передається сторонам, та вартістю її ідеальної частки, становить 3 115,88 грн.

При застосуванні варіанту № 2 розподілу будівель та споруд будинковолодіння, різниця (недостача) між вартістю частини нерухомого майна в будинковолодінні, що передається сторонам, та вартістю її ідеальної частки, становить 17 462,88 грн (т. 1 а. с. 236-259).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтересиу спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України).

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13 квітня 2021 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу для вирішення питання про поділ спірного житлового будинку між його співвласниками.

Відповідно до висновку експерта від 25 червня 2021 року № 29/21/Буд. розподіл спірного житлового будинку в натурі відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників 1/2 до 1/2 на самостійні об`єкти нерухомого майна з власним входом для кожного можливий. При цьому експертом запропоновано два можливих варіанти розподілу в натурі житлового будинковолодіння: при застосуванні варіанту № 1 розподілу різниця між вартістю частини нерухомого майна в будинковолодінні, що передається сторонам, та вартістю її ідеальної частки, становить 3 115,88 грн; при застосуванні варіанту № 2 розподілу будинковолодіння - різниця (недостача) між вартістю частини нерухомого майна в будинковолодінні, що передається сторонам, та вартістю її ідеальної частки становить 17 462,88 грн.

При вирішенні спору, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, надавши належну оцінку вказаному висновку експерта, дійшов висновку, що саме варіант № 1 експертного висновку судової будівельно-технічної експертизи при поділі спірного житлового будинку з прибудовами в натурі є найбільш наближеним до ідеальних часток сторін у праві власності на житловий будинок та передбачає найменший розмір компенсації за їх відхилення, а також жодним чином не порушить права та інтереси сторін у справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги про те, що при застосуванні першого варіанту поділу в натурі частини домоволодіння порушуються права позивача та його неповнолітнього сина, який проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні, не можуть бути прийнятті колегією суддів до уваги, оскільки неповнолітній ОСОБА_8 не є власником спірного домоволодіння та його право користування є похідним від прав його батька - позивача у справі, а тому він не є особою, інтереси якої має враховувати суд при поділі спільного майна між його співвласниками.

Крім того, як встановили суди попередніх інстанцій, позивач ОСОБА_4 та його син ОСОБА_8 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 по 1/4 частці кожен (т. 1 а. с. 53-55), в якій вони проживають. Тому також безпідставними є доводи позивача, що при поділі спірного домоволодіння відповідно до першого варіанту експертизи будуть порушені звичайний спосіб життя сторін та права неповнолітнього ОСОБА_8 .

Касаційна скарга не містить доводів, чим саме порушено право позивача при поділі спірного будинки відповідно до першого варіанту експертизи, а також доказів на спростування висновків судів попередніх інстанцій. Також касаційна скарга не містить обґрунтувань, які саме норми матеріального права порушили суди при вирішенні цього спору.

Здійснюючи поділ спірного домоволодіння відповідно до першого варіанта експертного висновку за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, перевірив докази, надані сторонами у справі, надав оцінку висновку експерта з урахуванням всіх встановлених у справі фактичних обставин, навів в оскаржуваному судовому рішенні мотив прийняття до уваги саме варіанта № 1 цього висновку та мотиви, з яких він залишив поза увагою варіант № 2.

У зв`язку з цим доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права є безпідставними та зводяться до неправильного тлумачення заявником наведених правових норм та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права та згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права.

Так, доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції при стягненні судових витрат допустив помилку та безпідставно не стягнув з відповідача понесені позивачем витрати на оцінку будинку в сумі 1 000,00 грн, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги з огляду на таке.

Cудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК).

З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не заявляв вимоги про стягнення витрат на проведення ним оцінки спірного майна, така вимога не була заявлена позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції. Крім того, колегія суддів враховує те, що позивач не наводив відповідно до статті 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, який би зокрема включав витрати, пов`язані з проведенням оцінки спірного майна.

Крім того, суд апеляційної інстанції правильно врахував те, що позивач на підтвердження витрат, понесених на визначення вартості спірного домоволодіння, до суду надав лише акт виконаних робіт за договором від 29 листопада 2020 року № 2264/20, відповідно до змісту якого виконавець (ФОП ОСОБА_9 ) передав, а замовник ( ОСОБА_4 ) прийняв висновок зі звіту про оцінку та звіт про оцінку, договірна ціна становить 1 000,00 грн. Однак такий документ встановлює лише факт виконаних робіт та їх вартість, а тому не є підтвердженням оплати за надані послуги і не може вважатися квитанцією про її оплату.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності позивача та його представника, є безпідставними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, призначений на 15 березня 2022 року, 26 квітня 2022 року, 24 травня 2022 року, позивач та його представник були належним чином повідомлені, що підтверджується матеріалами справи (т. 2 а. с. 134, 135, 162, 177, 179-182). Судові засіданні неодноразово відкладалися саме за клопотанням позивача чи його представника.

Згідно із вимогами статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З наведеного можна зробити висновок, що суд апеляційної інстанції виконав обов`язок щодо повідомлення позивача та його представника про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, тому безпідставним є посилання в касаційній скарзі про порушення судом норм процесуального права.

Посилання позивача на те, що суд у порушення норм процесуального права не відклав розгляд справи, призначений на 24 травня 2022 року, та виніс оскаржувану постанову за відсутності позивача, який перебував на стаціонарному лікуванні, є безпідставним, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, а саме з виписки з медичної картки, позивач перебував на стаціонарному лікуванні до 16 травня 2022 року.

Таким чином, заявлені позивачем в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження постанови апеляційного суду, передбачені пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України, не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи, тобто є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги є безпідставними, так як зводяться до особистої незгоди заявника із оскаржуваними судовими рішеннями, що не може бути підставою для їхскасування, а також зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко