КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/8283/20

Апеляційне провадження 22-ц/824/6276/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Махлай Л.Д.,

суддів: Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі: Рижих А.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представницю ОСОБА_4 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дубас Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

у липні 2020 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частинуцієї ж квартири.

В обгрунтування позову зазначав, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 21.09.2010, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У період шлюбу за договором купівлі-продажу від 14.11.2016 ними придбана квартира

АДРЕСА_2 не склалося, шлюбні відносини між ними припинено. Відповідачка не визнає за ним право власності на частину квартири та разом зі своїми батьками вимусила його залишити цю квартиру.

У серпні 2020 року ОСОБА_8 звернулася із зустрічним позовом про поділ майна подружжя, який ухвалою суду від 20.12.2021 залишено без розгляду.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.12.2021 позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спірної квартири за кожним. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не перевірив джерело походження коштів, витрачених на придбання спірної квартири. Позивач не надав доказів наявності у нього необхідних грошових коштів для купівлі спірної квартири. Вона як свідок вказувала на те, що грошові кошти були подаровані її батьками. За ці кошти вони придбали земельну ділянку, яку надалі продали, а за виручені кошти придбали спірну квартиру. Відтак вважає, що квартира є її особистою власністю та не підлягає поділу між подружжям. Крім того, зазначила, що позивач ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі.

У судовому засіданні представниця відповідачки ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, узв`язку з цим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представниці відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 21.09.2010 сторони перебували у зареєстровано шлюбі, від якого мають двох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10.08.2020 шлюб між сторонами розірвано.

14.11.2016 між ОСОБА_11 , якій діяв за довіреністю від імені ОСОБА_12 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка була допитана як свідок та надала показання суду про те, що коштів на придбання квартири подружжя не мало, а квартира придбана на кошти її батьків.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира відноситься до спільного майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24.05. 2017 у справі № 6-843цс17.

За обставинами справи встановлено, що спірна квартира придбана у період шлюбу. Відповідачка вказує на те, що ця квартира придбана за кошти її батьків, а тому є її особистою приватною власністю. Відтак спростування презумпціїспільності права власності подружжя покладається на відповідачку.

Проте остання будь - яких доказів на підтвердження своїх пояснень про те, що грошові кошти були подаровані її батьками, потім за ці кошти придбана земельна ділянка, яка надалі продана, а на виручені кошти придбана спірна квартира не надала.

Крім того, відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 14.11.2016, тобто написаної у день укладення договору купівлі - продажу квартири, ОСОБА_1 зазначив, що гроші, які витрачені на придбання квартири є спільною сумісною власністю. Придбана квартира буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається за час перебування у зареєстрованому шлюбі. Договір купівлі - продажу зазначеної квартири, який буде укладатися за участю його дружини ОСОБА_3 відповідає інтересам сім`ї, умови купівлі попередньо ними обговорені.

Відповідно до п. 8 договору купівлі - продажу цей договір укладається за згодою чоловіка покупця, яка викладена у заяві, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. 14.11.2016 за реєстром № 7377 і долучена до примірника цього договору, що залишається у справах приватного нотаріуса.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки спірна квартира придбана у період шлюбу, а відповідачка не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на це майно, висновки суду про те, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя є правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідачки доказами не підтверджені. Навпаки такі доводи спростовуються заявою позивача, поданою при укладенні договору купівлі - продажу спірної квартири про те, що квартира набувається у спільну сумісну власність подружжя.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині законне і обґрунтоване і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційнускаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного судуКиївської області від 31 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 25.07.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук