РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/10236/17

Провадження № 22-ц/4815/1080/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Ковальчук Н.М.,

Майданіка В.В.,

секретар Пиляй І.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу адвоката Захарчука Олега Лукича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2022 року, повний текст рішення суду складено 17 червня 2022 року, у складі судді Харечка С.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), просила стягнути із ОСОБА_3 на свою користь 284259,93 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

10 березня 2021 року ОСОБА_1 змінила позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 234259,93 гривень матеріальної шкоди та витрати на отримання правової допомоги в сумі 5000 гривень; стягнути зі страхової компанії Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 50 000 гривень матеріальної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 21 грудня 2014 року о 05 год 35 хв на 127 км + 300 м автомобільної дороги Р-05 Городище-Рівне-Старокостянтинів водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Audi А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не обрав безпечної швидкості руху, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з належним ОСОБА_1 на праві власності автомобілем марки «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Вказаними діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Його вина у вчиненні цього правопорушення підтверджується постановою Рівненського міського суду від 22 липня 2016 року у справі № 569/8548/16-п.

Згідно з висновком експерта від 19 січня 2015 року № 2, складеним Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, що діє при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, матеріальний збиток в результаті пошкодження автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 284259,93 грн. Крім того, за надання їй правової допомоги вона сплатила 5 000 грн.

Позивач вказує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 була застрахована в страховій компанії Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», в зв`язку з чим просила стягнути зі страховика суму передбачену страховим полісом в розмірі 50 000 гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які вказують, що саме ОСОБА_2 є винною особою у вчиненні ДТП, або ж його вину встановлено у передбаченому законом порядку.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернувся адвокат Захарчук О.Л., який діє від імені ОСОБА_1 .. Скарга обґрунтована тим, що суд не надав належної юридичної оцінки доказам які наявні в матеріалах справи і безпідставно відмовив в задоволенні позову. Представник позивача вказує, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджується постановою Рівненського міського суду від 22 липня 2016 року, яку ОСОБА_2 не оскаржив, а отже погодився з висновками зробленими судом в частині встановлення обставин ДТП. Крім того, зазначає, що страховик, у якого була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», виплатив потерпілій в ДТП ОСОБА_5 шкоду в сумі 4785,36 грн, що на думку позивача також є доказом вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 234259,93 гривень матеріальної шкоди та витрати на отримання правової допомоги в сумі 5000 гривень; стягнути зі страхової компанії Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» на користь позивача 50 000 гривень матеріальної шкоди.

Приватне акціонерне товариство «Страхова група ТАС» у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову. Страховик вказує, що судом не було встановлено вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, відповідно відсутнє зобов`язання товариства сплачувати страхове відшкодування. Крім того зазначає, що позивач звернулась до звернулася до ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування лише 14 квітня 2017 року, тобто через 2 роки 4 місяці з моменту страхового випадку - скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а відтак - поза межами встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV строку, який є присічним. З позовом до ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулася лише у 10 березня 2021 року, пропустивши строк позовної давності звернення до суду. Вважає рішення законним та обґрунтованим та просить його залишити без змін.

Адвокат Гуль Н.В. яка діє від імені ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу повністю погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Слухання справи було призначено судом апеляційної інстанції на двічі. Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились. 12 жовтня 2022 року позивач та її представник звернулась до суду з заявами про відкладення розгляду справи, що була призначена на 12 жовтня 2022 року. Розгляд справи було відкладено на 26 жовтня 2022 року, позивач та адвокат Захарчук О.Л. до судового засідання не з`явились.

Заслухавши доповідача, пояснення адвоката Гуль Н.В. представника ОСОБА_2 , яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 21 грудня 2014 року о 05 год 35 хв на 127 км + 300 м автомобільної дороги Р-05 Городище-Рівне-Старокостянтинів сталася ДТП за участю автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобіля марки «Audi А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті зіткнення водії ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також пасажир автомобіля марки «Audi А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження.

За вказаною ДТП 21 грудня 2014 року слідчим слідчого відділення Костопільського ВП ГУ НП в Рівненській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000814 внесено відомості про кримінальне правопорушення.

Автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно з висновком експерта від 19 січня 2015 року № 2, складеним Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, що діє при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, матеріальний збиток в результаті пошкодження автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 284259,93 грн.

Згідно з висновком експерта №5 від 27 січня 2015 року, складеним Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, що діє при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, матеріальний збиток в результаті пошкодження автомобіля марки «AUDI А8» реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 153614,10 гривень.

Постановою слідчого Костопільського ВП ГУ НП в Рівненській області від 31 травня 2016 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Для розгляду та вирішення питання про притягнення винних до адміністративної відповідальності матеріали за фактом зазначеної ДТП направлено тимчасово виконуючому обов`язки начальника Костопільського ВП ГУ НП в Рівненській області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3 ) (а.с.24 т.2).

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2016 року провадження у справі № 569/8548/16-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за частиною першою статті 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Зазначена постанова не була оскаржена та набрала законної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 липня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 , доведено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, є юридично безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

З огляду на викладене встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

При цьому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок ДТП, в цьому випадку суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18).

Такі висновки зазначені судом касаційної інстанції при скасуванні рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2018 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2018 року постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у даній справі.

Оскільки постановою Рівненського міського суду від 22 липня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 не встановлювалась вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, провадження у справі було закрито у зв`язку з закінчення строків накладення адміністративного стягнення, підстав вважати її такою, що має преюдиційне значення, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України при розгляді справи про відшкодування матеріального збитку не має підстав.

Посилання позивача, що постановою суду встановлено порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху не відповідають змісту постанови, оскільки в ній вказано «Відповідно до протоколу АП2 № 206568 від 13 червня 2016 року ОСОБА_2 ... не обрав безпечної швидкості руху….», отже вина ОСОБА_2 судом не була встановлювлена.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, про те що суд першої інстанції розглянувши справу та ухваливши рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, не надав належної юридичної оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи.

Частинами першою-третьою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Разом з тим свої особливості має порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ухвалою від 17 березня 2021 року за клопотаннями представника позивача та представника відповідача було призначено судову автотехнічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Чи мав технічну можливість водій автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI» ОСОБА_4 уникнути зіткнення з автомобілем «AUDI А8» під керуванням ОСОБА_2 ; Яка з технічної точки зору причина виникнення даної ДТП?; 3. Як повинен був діяти водій автомобіля «AUDI А8» в даній дорожній ситуації, згідно вимог Правил дорожнього руху України?; 4. Як повинен був діяти водій автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI» в даній дорожній ситуації, згідно вимог Правил дорожнього руху України?; 5. Чи мав технічну можливість водій автомобіля «AUDI A8» ОСОБА_2 з моменту виникнення небезпеки руху уникнути зіткнення із зустрічним автомобілем «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI» під керуванням водія ОСОБА_4 .?; 6. Чи є в діях водія автомобіля «AUDI А8» ОСОБА_2 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку зі скоєнням дорожньо-транспортної пригоди?; 7. Чи є в діях водія автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI» ОСОБА_4 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку зі скоєнням дорожньо-транспортної пригоди?

Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України надано суду висновок експерта від 08.02.2022 року № СЕ-19/118-22/55-ІТ.

У висновку експерта зазначено, що оскільки у вихідних даних ухвали суду, які надані на експертизу, вказано два варіанти розвитку даної ДТП (вказані представником позивача та представником відповідача), які за обставинами суттєво відрізняються один від одного, дослідження проводилось окремо по кожному з варіантів.

Відповідно і відповіді на задані судом питання, координаційно відрізняються.

Так, в пункті 1.1 висновку експерт вказує, що: в ситуації, яка склалася, за вихідними даними, вказаними представником відповідача, технічна можливість уникнути зіткнення з зустрічним автомобілем «AUDI А8» під керуванням ОСОБА_2 , для водія автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI» ОСОБА_4 , регламентувалася вимогами п.п. 2.3 (б), 10.1, 11.3, 12.2, 12,6 (г), 19.1 (а) Правил дорожнього руху України, для виконання яких у нього були відсутні перешкоди технічного характеру, при умові постійного контролю за рухом керованого ним транспортного засобу.

В пункті 5.2 висновку експертизи експерт зазначає : якщо обставини скоєння даної ДТП були такими, як зазначено у вихідних даних, вказаних представником позивача, то технічна можливість уникнути з зустрічним автомобілем «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI» для водія автомобіля «AUDI А8» ОСОБА_2 в даній дорожній обстановці полягала у дотриманні ним вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 11.3, 12.2, 12,6 (г), 19.1 (а) Правил дорожнього руху України, для виконання яких у нього були відсутні перешкоди технічного характеру, при умові постійного контролю за рухом керованого ним транспортного засобу.

Оцінивши вказану експертизу, висновки якої, (залежно від вихідних даних вказаних представником позивача чи представником відповідача) фактично протилежні один одному, суд першої інстанції, дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які вказують, що ОСОБА_2 є винною особою у вчиненні ДТП.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не можливо погодитись, виходячи з наступного.

Так, в матеріалах справи наявні копії матеріалів кримінального провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000814, від 21 грудня 2014 року.

Згідно пояснень, що були надані ОСОБА_4 21 грудня 2014 року, його знайомий ОСОБА_7 20 грудня 2014 року попросив здійснити рейс його вантажним мікроавтобусом із с.Гучин, Гошанського району в м.Костопіль, перевезти ковбасні вироби. 21 грудня 2014 року, близько 05-ї години він, керуючи мікроавтобусом «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по автодорозі Городище-Рівне-Староконстантинів в напрямку м.Костопіль. На вулиці була темна пора доби, падав невеликий дощ, типу мряка, дорожнє покриття було мокре. Рухався з увімкненим світлом фар, зі швидкістю близько 80 км годину, з інтервалом близько 1 м.до правого краю проїзної частини. Під час руху на прямій автодорозі, не доїзжаючи повороту до с.Мала Любаша, Костопільського району, на відстані близько 100 метрів від автомобілю побачив, що назустріч йому рухається легковий автомобіль з увімкненим ближнім світлом фар, а також з увімкненим показником лівого повороту, отже вказаний автомобіль на досить великій швидкості виїхав на його смугу руху. ОСОБА_4 пояснив, що з метою уникнення зіткнення з вказаним легковим автомобілем, взяв лівіше, однак в цей час відбувся удар в правий бік його автомобіля. Чи застосовував гальмування не пам`ятає, можливо і не встиг цього зробити (а.с.10 копій матеріалів кримінального провадження).

ОСОБА_2 в поясненнях від 21 січня 2016 року вказав, що 21 грудня 2014 року близько 05-ї години, керуючи автомобілем марки «AUDI А8» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Городище-Рівне-Староконстантинів в напрямку з м.Березне в м.Рівне. В якості пасажира на передньому сидінні в автомобілі знаходилась його знайома ОСОБА_5 .. На вулиці була темна пора доби, падав невеликий дощ, дорожнє покриття було мокре. Рухався зі швидкістю близько 80 км/годину, з увімкненим ближнім світлом фар, з інтервалом близько 1 м. до розподільчої смуги. Проїхавши кафе «Невже» в напрямку м.Рівне, під час руху побачив, що попереду нього на своїй смузі рухався автомобіль з увімкненим ближнім світлом фар. Далі він точно не може пояснити, що відбулось, однак він побачив на своїй смузі руху світло вказаного автомобіля. ОСОБА_2 пояснив, що він виїхав на зустрічну смугу руху, щоб уникнути з автомобілем контактування, однак, фактично посередині дороги відбулось зіткнення їх транспортних засобів (а.с.117 копій матеріалів кримінального провадження).

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні постановою слідчого було призначено експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання: 1. Якими частинами автомобіль марки «AUDI А8» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 контактував з мікроавтобусом марки «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .?; 2. Де, відповідно до елементів проїзної частини, відбулося зіткнення вказаних автомобілів?

Згідно висновку експерта № 61 від 08.04.2015 року Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Управління МВС України в Рівненській області в процесі даного ДТП між собою контактували передня права частина автомобіля «AUDI А8» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та передня права частина мікроавтобуса «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , при цьому перекриття кузовів вказаних транспортних засобів по ширині становило приблизно 0,8 м.; 2. Зіткнення автомобіля «AUDI А8» та мікроавтобуса «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI» відбулося на проїзній частині автодороги Городище-Ревне-Староконстягнтинів, в межах ділянки осипу скла, частин та деталей автомобілів. Встановити координати місця зіткнення в абсолютних величинах, в ході проведення даної експертизи не представляється можливим, за причин відсутності наданих на експертне дослідження матеріалах достатньої сукупності уточнюючих даних, які б свідчили про це. (а.с. 93-98 копій матеріалів кримінального провадження)

В дослідницькій частині висновку експерт вказує, що з метою встановлення ознак, за допомогою яких можно було б визначити місце зіткнення автомобіля «AUDI А8» та мікроавтобуса «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», відносно елементів проїзної дороги, було проведено експертний аналіз наданих на експертизу копій протоколу огляду місця події від 21.12.2014 року та схеми до нього (а.с.3-5 копій матеріалів кримінального провадження), згідно яких в тому числі вказано «Слідів гальмування, юзу на місці огляду не виявлено. В місці огляду знаходиться велика кількість уламків скла, частин деталей автомобілів. Ділянка осипу починається від місця знаходження автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», проходить косо-поперечно обидві смуги руху до автомобіля «AUDI А8».

В постанові про закриття кримінального провадження від 31 травня 2016 року слідчий СВ Костопільського ВП дійшов висновку, що «в сукупності вищевказані факти свідчать про те, що зіткнення транспортних засобів відбулось посередині проїзної частини автодороги. Водії ОСОБА_2 та ОСОБА_4 невірно відреагували на зміну обстановки під час руху, так як зі слів водіїв, вони змінювали напрямок руху та здійснювали виїзд на смугу зустрічного руху одночасно, коли побачили, що водій, що рухається на зустріч змінює напрямок свого руху. Слідчий дійшов висновку про відсутність в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вказавши, що їх дії підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, та постановив, крім іншого, матеріали по факту зазначеної ДТП направити т.в.о. начальника Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області для розгляду та вирішення питання про притягнення винних до адміністративної відповідальності (а.с. 121-122 копій матеріалів кримінального провадження).

В матеріалах кримінального провадження, копії якого приєднані до матеріалів справи, наявні протокол огляду місця події від 21.12.2014 року та схема до нього (а.с. 3-5) зі змісту яких, з врахуванням висновку експерта № 61 від 08.04.2015 року НДЕКЦ Управління МВС України в Рівненській області, слідує, що зіткнення транспортних засобів відбулось посередині проїзної частини автодороги.

Згідно вимог Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. (п.п.2.3 (б)); Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п.п.10.1); На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу (п.п. 11.3); У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги (п.п. 12.2); У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п.п.12.3); Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год (п.п.12.6 (г)).

Враховуючи встановлені обставини здійснення ДТП, колегія суддів дійшла висновку, що наявними в матеріалах справи доказами доведено, що обидва водія не дотримались вказаних вимог Правил дорожнього руху, а саме, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не обрали таку швидкість руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, не зреагували на зміну дорожньої обстановки, не вжили заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, виїхали кожен на смугу зустрічного руху.

Таким чином в даному випадку підлягає застосуванню пункт 3 частини першої статті 1188 ЦПК України, відповідно до якої, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає відшкодуванню 50 відсотків шкоди, заподіяної позивачці внаслідок ДТП. Відповідно рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з висновком експерта від 19 січня 2015 року № 2, складеним Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, що діє при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, матеріальний збиток в результаті пошкодження автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter 315 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 284259,93 грн.

Відповідачем ОСОБА_2 вказаний розмір матеріального збитку в ході розгляду справи не спростовано жодним належним та допустимим доказом.

Враховуючи встановлені судом обставини справи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 50 відсотків шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

З матеріалів справи слідує, що на час ДТП цивільноправова відповідальність водія автомобіля «AUDI А8», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 гривень, франшиза - нуль, за полісом № АС/ 9644136 в ПАТ «Страхова компанія «ТАС» (а.с.36 т.2).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про страхування» та пункту 6 частини першої статті 991 ЦК України страховик має право відмовити у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування за наявності підстав, встановлених законом.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV. Їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Згідно із пунктом 1 статті 35.1. Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року по справі № 147/66/17 дійшла наступного правового висновку: «Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.» (абз.133-136 постанови)

З матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про страхове відшкодування лише 14 квітня 2017 року (у товаристві заява зареєстрована 24.04.2017 року), тобто через 2 роки 4 місяці з моменту страхового випадку - скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а відтак - поза межами встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV строку.

З позовом до ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулася лише у 10 березня 2021 року, тоді як страховий випадок дорожньо-транспортна пригода, стався 21 грудня 2014 року, тобто через 6 років 2 місяці, з пропуском строку позовної давності.

Представник АТ «СГ «ТАС» у відзиві на позов просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності (а.с.13-16 т.2).

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При таких обставинах, враховуючи вказані норми матеріального права, приймаючи до уваги, що позивачка пропустила строк позовної давності, колегія суддів вважає, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 до страхової компанії не підлягають задоволенню.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року по справі № 147/66/17 також вказано наступне: Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Разом з тим суди встановили, що позивач з позовом до страховика (страхової компанії) звернувся поза межами річного строку та з відповідною заявою в позасудовому порядку до страховика також не звертався.

Звертаючись до суду, позивач не посилається на те, що незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, а тому з огляду на вищевикладене підстав для задоволення позову немає.

Велика Палата Верховного Суду бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)». (абз. 155-159).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 92129,96 гривень (50% від завданого ДТП матеріального збитку 142129,96 грн 50000 гривень - сума страхового відшкодування за полісом).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

1Враховуючи, що за результатом апеляційного перегляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове (32,34%) задоволення позовних вимог, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2306, 20 гривень, (2943 грн судовий збір при зверненні до суду (а.с.16 т.1), 4263,88 грн судовий збір при зверненні з апеляційною скаргою ), а також витрати на оплату правової допомоги (а.с.60 т.1) в сумі 1600 гривень.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати пропорційно до позовних вимог, в задоволенні яких ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено (60,68%) в сумі 6250,34 гривень по сплаті судового збору (4414,50 грн судовий збір при зверненні з апеляційною скаргою (а.с.74 т.1), 5886 грн - судовий збір при зверненні з касаційною скаргою (а.с.178 т.1) та пропорційно витрати на оплату судової автотехнічної експертизи в сумі 1280,10 гривень (а.с.146,147 т.2).

Керуючись ст. 367, п .2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Захарчука Олега Лукича, який діє від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 червня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 92129,96 гривень в рахунок відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2306,20 гривні та витрати на оплату правової допомоги в сумі 1600 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6250,34 гривень та витрати на оплату судової автотехнічної експертизи в сумі 1280,10 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2022 року.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді Н.М. Ковальчук

В.В. Майданік