Дата документу 09.08.2022 Справа № 334/3056/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3056/15 Головуючий у 1 інстанції: Бредіхін Ю.Ю.
Провадження № 22-ц/807/901/22-2 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс» до ОСОБА_1 про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 08 травня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір «Автопакет» 14/2008/0875/Фап, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 17 853,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу з кінцевим терміном повернення кредиту 07.05.2015 року.

Відповідно до п 1.1.3.1 договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,8% річних.

Позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 326,06 доларів США.

У разі порушення позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення. У випадку порушення виконання зобов`язань позичальник зобов`язаний сплатити банку штрафні санкції, визначені в п.5.2 договору.

В якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, позичальник передає банку в заставу автомобіль марки Mazda, модель 3, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузову НОМЕР_2 .

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 09.03.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 30 473,89 доларів США, за пенею та штрафом у розмірі 193 171,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 16 969,54 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків - 13 504,35 доларів США, пені 152 293,05 грн., штрафу 40 878,09 грн.

Посилаючись на те, що відповідач заборгованість за договором в добровільному порядку не сплачує, просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором «Автопакет» від 08.05.2008 року за кредитом та за відсотками у розмірі 30 473,89 доларів США., заборгованість за пенею та штрафом у розмірі 193 171,14 грн. та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2020 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2015 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У травні 2021 року ТОВ «ФК «Факторінгс» звернулось до суду з заявою про відмову від частини позовних вимог, в якій вважає за потрібне відмовитись від частині позовних вимог, зокрема від вимог щодо стягнення з відповідача відсотків по кредиту, пені за прострочену сплату платежів по кредиту, штрафу.

Посилаючись на зазначені обставини, остаточно просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 16 969,54 доларів США.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року замінено позивача у справі ПАТ Комерційний банк «Надра» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс».

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ФК «Факторінгс» заборгованість за договором «Автопакет» № 14/2008/0875 Фап від 08.05.2008 року у розмірі 16 969 доларів США 54 центи.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суду не надано доказів на підтвердження факту укладання договору про відступлення прав вимоги та повідомлення відповідача про заміну кредитора, докази розміру заборгованості відсутні, судом до спірних правовідносин не застосовано строк позовної давності, просить рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з доведеності зазначених вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Матеріалами справи підтверджено, що 08.05.2008 року між ПАТ КБ «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ та ОСОБА_1 був укладений Договір «Автопакет» №14/2008/0875/Фап (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк, а ОСОБА_1 отримала на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності т грошові кошти у сумі 17 853,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу з терміном повернення до 07.05.2015 року (т.1, а.с.11-14).

Відповідно до п.1.1.3.1 Кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,8% річних.

Позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 326,06 доларів США (пункт 2.2.1 Кредитного договору).

Пунктом 5.1 Кредитного договору визначено, що у разі порушення позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення.

У випадку порушення виконання зобов`язань, передбачених п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10, позичальник зобов`язаний сплатити банку штрафні санкції, визначені в п.5.2 Кредитного договору в розмірі 10% від суми кредиту.

В якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, позичальник передав банку в заставу автомобіль марки Mazda, модель 3, 2008 року випуску, чорного кольору, номер кузову НОМЕР_3 .

Факт отримання грошових коштів підтверджується заявою на видачу готівки №554 від 08.05.2008 року, яка містить підпис позичальника про отримання коштів за кредитним договором, який ОСОБА_1 не оспорювався (т. 1, а.с. 10), що спростовує твердження відповідача про не отримання коштів за Кредитним договором.

За розрахунком банку у зв`язку з неналежним виконанням умов договору заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 09.03.20915 року утворилась заборгованість в розмірі 30 473,89 доларів США, за пенею та штрафом у розмірі 193 171,14 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 16 969,54 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків - 13 504,35 доларів США, пені 152 293,05 грн., штрафу 40 878,09 грн. (т.1, а.с.4-8). Зазначений розрахунок відповідачем належними доказами не спростовано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

При цьому, неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов`язання не новому, а колишньому кредитору.

08.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Факторінгс» укладено договір № GL3N315356 купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого ПАТ «КБ «Надра» передав у власність ТОВ «ФК «Факторінгс», а ТОВ «ФК «Факторінгс» прийняв у власність майнові права.

Також, 08.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Факторінгс» укладено договір № GL3N315356 про відступлення прав вимоги за умовами якого первісний кредитор ПАТ «КБ «Надра» відступив новому кредитору ТОВ «ФК «Факторінгс», а новий кредитор ТОВ «ФК «Факторінгс» набув права вимоги ПАТ «КБ «Надра» до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до Договору відступлення, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), та/або договорами поруки, та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру Додатку №1 до Договору про відступлення (т.1, а.с.55-58).

08.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Факторінгс» підписано Додаток №1 до Договору відступлення «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників/поручителів/заставодавців/дебіторів за такими договорами, в тому числі за Кредитним договором №14/2008/0875/Фап, укладеним 08.05.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 (пункт 162) (т.1, а.с.59-61).

Крім того матеріали справи містять копію Протоколу електронних торгів аукціону №UA-EA-2020-04-02-000023-b від 08.04.2020 року, згідно якого переможцем торгів власником активів яких є ПАТ «КБ «Надра» визнано ТОВ «ФК «Факторінгс» (т.2, а.с.6-7).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Договори купівлі-продажу майнових прав, які укладені 08.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Факторінгс» недійсними на час розгляду справи судом першої інстанції не визнавались.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту укладання договору про відступлення прав вимоги між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Факторінгс» колегія суддів вважає неприйнятними.

За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

При цьому, неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов`язання не новому, а колишньому кредитору.

Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання колишньому кредитору - ПАТ «КБ «Надра», доводи апеляційної скарги про неповідомлення ТОВ «ФК «Факторінгс» про заміну кредитора не заслуговують на увагу.

Під час розгляду справи, ТОВ «ФК «Факторінгс» звернулось до суду із заявою про відмову від частини позовних вимог зокрема щодо стягнення з ОСОБА_1 відсотків по кредиту, пені за прострочену сплату платежів по кредиту, штрафу, остаточно просило стягнути з відповідача лише заборгованість за кредитом у розмірі 16 969,54 доларів США.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України).

У п.п. 7.2. п. 7 Кредитного договору сторони з урахуванням положень ст. 259 Цивільного кодексу України взаємно визначили (дійшли згоди) збільшити строк позовної давності до 10 (десяти) років.

Як вбачається з матеріалів справи, останні платежі за Кредитним договором відповідач ОСОБА_1 вносила відповідно:

- на погашення кредиту -14.11.2008 року;

- на погашення відсотків по кредиту - 09.06.2010 року (т.1, а.с.4).

Таким чином, звертаючись до суду с позовом про стягнення заборгованості у квітні 2015 року, банк не пропустив позовну давність, яка за договором між сторонами була збільшена та становила десять років.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Факторінгс», яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра», заборгованості за кредитним договором №14/2008/0875/Фап в розмірі 16 969,54 доларів США.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2022 року

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова