Справа № 559/1105/22
Провадження № 2/559/544/2022
РІШЕННЯ

(заочне рішення)

11 листопада 2022 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Федорук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 )

до ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_2 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних втмог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 (адреса АДРЕСА_1 )

про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником 1/2 квартири АДРЕСА_3 , на підставі витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно 27933685 від 09.11.2010 та свідоцтва про право на спадщину, серії ВРД № 123311. Іншим співвласником 1/2 вказаної квартири є ОСОБА_3 , яка вже більше ніж 10 років проживає на межами України. Зв`язку із нею у немає. Останнє відоме її місце проживання АДРЕСА_1 , У вказаній квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований лише його син, ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «Житловик-Дубно» №245 від 11.03.2022 року. У вказаній квартирі позивач проживає сам без реєстрації з 1991 року і по цей час, що підтверджується актом №26 від 11.03.2022 виданим ТОВ «Житловик-Дубно». З 2015 року відповідач у квартиру по місцю реєстрації не з`являвся і не проживав у ній з 2004 року. Це підтверджується актом №27 виданим 11.03.2022 ТОВ «Житловик-Дубно». Та обставина, що відповідач продовжує бути зареєстрованим у квартирі позивача, порушує його права на житло, позбавляє можливості в отриманні передбачених державою соціальних гарантій та розпорядитись нею на свій розсуд.

Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01 червня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився. Просить справу розглядати без його участі, про що зазначила у поданій заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «За вказаною адресою не проживає». У відповідності до ст.128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явилася.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є власником 1/2 квартири АДРЕСА_3 , на підставі витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно 27933685 від 09.11.2010 та свідоцтва про право на спадщину, серії ВРД № 123311. Іншим співвласником 1/2 вказаної квартири є ОСОБА_3 , згідно витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно 27944591 від 10.11.2010; №27621595 від 13.10.2010 та свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВРВ №623330 (а.с.8-12).

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 більше 20- ти років, підтверджується актами № 26-27 про проживання без реєстрації, який був складений комісією ТОВ «Житловик-Дубно» та свідків ОСОБА_4 , жительки кв. АДРЕСА_4 та ОСОБА_5 , жительки кв. АДРЕСА_5 (а.с.14-15).

Як зазначено в Актах про не проживання №26-27 від 11.03.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою по АДРЕСА_2 не проживає з 2004 року (а.с.14-15).

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України.

Суд враховує, що квартира АДРЕСА_3 перебуває у спільній власності позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідач у зазначеній квартирі не проживає, спільного господарства з позивачем не веде, а тому має бути позбавлений права користування житлом позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 178, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 316, 317, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_2 ),третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 (адреса АДРЕСА_1 ) про позбавлення права користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р.В. Ралець