Справа № 308/3564/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 жовтня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Джуги С. Д.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , де заінтересованою особою є ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за апеляційною ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Овсепян Кристина Адіківна, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2022 року, ухвалене суддею Хамник М. М.,

у с т а н о в и в:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, де заінтересованою особою є ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Заяву обґрунтувала тим, що з 04.09.2010 по 07.02.2019 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2019 між ними розірвано. Від цього шлюбу в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2021 визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 з нею.

Зазначала, що ще під час шлюбу внаслідок протиправних дій із боку ОСОБА_2 її та доньки психологічний і фізичний стан значно погіршився, оскільки вона з дитиною перебували у постійному стресі та страху. Навіть після розірвання шлюбу й окремого проживання, ОСОБА_2 не припинив агресію, переслідування і психологічний тиск на неї з дитиною, що свідчить про вчинення відносно них домашнього насильства у сім`ї, а відтак вона з ОСОБА_3 потребують реабілітації у психологів.

Указувала і на те, що на теперішній час погрози, переслідування й агресія з боку її колишнього чоловіка так і не припинилися, а відтак вона вимушена була звертатися за захистом і допомогою до правоохоронних органів, що підтверджується терміновим заборонним приписом від 20.01.2022 відносно кривдника ОСОБА_2 та талоном-повідомленням єдиного обліку № 136 від 28.02.2022 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на 6 місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження шляхом заборони ОСОБА_2 : 1) перебувати за місцем її реєстрації у кв. АДРЕСА_1 ; 2) перебувати за місцем її тимчасового проживання в буд. АДРЕСА_2 ; 3) вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 4) наближатися на відстань ближче ніж 500 метрів до кв. АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2022 року цю заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 строком на три місяці у вигляді тимчасового обмеження його прав із покладенням на нього таких обов`язків: 1) забороною перебувати за місцем тимчасового проживання ОСОБА_1 у буд. АДРЕСА_2 , за винятком зустрічі з дитиною ОСОБА_4 , у визначені дні та години мировою угодою, затвердженою ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2021; 2) забороною вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, за винятком повідомлення її про місце проведення спільного дозвілля дитини.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду про видачу обмежувального припису.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із цим рішенням суду заінтересована особа ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Овсепян К.А., подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності і необґрунтованості через неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, які суд визнав установленими.

Скарга мотивована тим, що рішення суду ґрунтується виключно на надуманих твердженнях заявниці, оскільки вона керується лише особистими корисливими мотивами. Їхні стосунки є стійкими, вони часто спілкуються, оскільки він часто проводить час із дитиною та телефонує їй.

Зазначав, що терміновий заборонний припис винесений відносно нього 23.01.2022 органом поліції є незаконним і безпідставним та оскаржений до суду адміністративної юрисдикції. Інцидент 23.01.2022 виник унаслідок того, що він разом із ОСОБА_1 подарували своїй дочці Евеліні квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , а оскільки донька є неповнолітньою, то управління майном, яке належить їй на праві власності, а також збереження цього майна та використання в її інтересах, повинні здійснювати батьки. Однак заявниця без його згоди здала цю квартиру в оренду, де 23.01.2022 йому зателефонував орендар цієї квартири та повідомив про бажання її звільнити, а тому він і прибув до вказаної квартири для перевірки її цілісності та збереження у належному стані. У той же час до квартири прибула і ОСОБА_1 , яка в грубій формі почала наполягати, щоб він покинув квартиру, внаслідок чого у них виникла сварка і заявниця викликала поліцію. Працівники поліції не встановивши всіх обставин справи, винесли відносно нього незаконний терміновий заборонний припис.

Зауважував і те, що звернення ОСОБА_1 до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області з заявою за фактом погроз саме по собі не свідчить про вчинення ним стосовно своєї колишньої дружини кримінального правопорушення та в матеріалах кримінального провадження є відсутні докази, які б підтверджували вказані обставини, про що свідчить довідка про результати проведення перевірки з якої вбачається, що зазначена подія не містить відомостей, які б указували на вчинення ним кримінального правопорушення, а відтак було прийнято рішення про припинення розгляду звернення ОСОБА_1 .

З огляду на викладені вище обставини, а також на недоведеність заявницею своїх вимог, безпідставність висновків місцевого суду щодо ймовірних ризиків подальшого домашнього насильства у контексті вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», враховуючи вимоги ст. 141 СК України, апелянт просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_5 про видачу обмежувального припису відмовити.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_2 заявниця ОСОБА_1 не скористалася.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 03.05.2022 цю справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, установленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, окрім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що з 04.09.2010 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. У цьому шлюбі в них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 21.08.2015 (а.с.5).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2019 у справі № 308/292/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки (а.с.6-10).

Рішенням цього ж суду від 09.06.2021 у справі № 308/11113/20 визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 (а.с.11-13).

Із довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 29.06.2021 за № 3597/18-21, вбачається, у кв. АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.14).

Згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.07.2021 видно, що кв. АДРЕСА_1 в частці Ѕ належить на праві приватної власності дитині ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 17.07.2018 (а.с.48-49).

За результатами консультації у психолога ОСОБА_6 денного центру соціально-психологічної допомоги для осіб, які постраждали від домашнього насилля та/або насилля за ознакою статі від 06.05.2021, складено психологічну характеристику дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з якою психологічний статус дитини: за ознаками стан тривоги, викликаний реакцією на стрес. Із-поміж рекомендацій психолога є, зокрема, виробити правила спілкування з батьком, де обов`язково буде почута думка дитини, робота з дитиною над укріпленням особистісних кордонів та робота з подоланням дитячої тривоги (а.с.23-25).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2021 було затверджено мирову угоду, укладену між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 на наступних умовах: 1) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійшли спільної згоди про те, що остання зобов`язується не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) дійшли спільної згоди такого порядку участі позивача у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 у такі способи, як: - проведення спільного дозвілля щопонеділка, щосереди, щоп`ятниці з 16:30 год по 19:00 год, місце зустрічі на розсуд батька ОСОБА_2 за попереднім повідомленням матері дитини ОСОБА_1 ; - спільне відвідування церковних служб щонеділі; - два тижні взимку і два тижні влітку спільний відпочинок з донькою на розсуд батька ОСОБА_2 , за попереднім узгодженням з матір`ю дитини ОСОБА_1 , участь у виборі школи, гуртків та всього іншого, що стосується розвитку дитини; - побачення та можливість привітати доньку з такими святами, як Новий Рік, день народження доньки Евеліни, Різдво, Великдень тощо; 3) відповідачка ОСОБА_1 не чинитиме перешкоди у спілкуванні телефоном між донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та батьком ОСОБА_2 ; 4) відповідачка ОСОБА_1 зобов`язується повідомляти позивача ОСОБА_2 про стан здоров`я та місце перебування дитини ОСОБА_3 ; 5) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійшли спільної згоди про те, що з моменту підписання цієї мирової угоди вони не мають та не матимуть в майбутньому претензій щодо виховання та спілкування з їхньою спільною дитини ОСОБА_3 ; 6) сторони у цій справі інших претензій один до одного не мають; 7) після підписання цієї угоди претензії та перешкоди щодо спілкування та виховання їхньої спільною дитини ОСОБА_3 вважаються урегульованими (а.с.54-56).

Із талону-повідомлення єдиного обліку № 136 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28.02.2022 вбачається, що ОСОБА_1 подала заяву «по факту погроз» (а.с.22). Як наслідок, із довідки про результати проведення перевірки за матеріалами ІТС ІПНП № 136 від 17.03.2022 видно, що подія, яка мала місце за зверненням 27.02.2022 ОСОБА_1 , не містить відомостей про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 , а тому перевірку припинено (а.с.76-77).

Так, базовим нормативно-правовим актом, який регулює дані правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, який відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону полягає в установленні у судовому порядку заходів тимчасового обмеження прав чи покладання обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямованих на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Як кореспондує ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначається один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Оцінкою ризиків уважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству).

Положеннями частин 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України регламентовано, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка, зокрема вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Такий же строк, на який видається обмежувальний припис, передбачений і ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

З урахуванням змісту наведених вище норм видача обмежувального припису є заходом упливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають установлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від учинення дій із домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

У цій справі на підтвердження своїх вимог заявниця посилалась на її звернення до органів поліції щодо факту погроз з боку ОСОБА_2 . Проте, як уже зазначалося вище, довідкою про результати проведення перевірки цього звернення за матеріалами ІТС ІПНП №136 від 27.02.2022 вбачається, що зазначена подія не містить відомостей, які б указували на вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення.

Сам факт звернення заявниці до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням учинення такого насильства та застосування судом до кривдника спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству (постанови Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19 (провадження № 61-3510св20), від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19 (провадження № 61-1585св20), від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Також щодо ОСОБА_2 через учинення ним домашнього насильства був винесений терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 115389 від 23.01.2022 (а.с.21).

05 липня 2022 року представницею апелянта ОСОБА_2 - адвокаткою Овсепян К.А. було подано до Закарпатського апеляційного суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме рішення Закарпатського окружного адміністративно суду від 01.06.2022 у справі № 260/1269/22, яким адміністративний позов ОСОБА_2 до Інспектора СПДН Ужгородського РУП лейтенанта поліції Позняка І.В., ГУ Національної поліції в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису стосовно кривдника задоволено.

Визнано протиправним та скасовано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА 115389 від 23.01.2022, винесений 23.01.2022 інспектором СПДН Ужгородського РУП лейтенанта поліції Позняком І.В. щодо ОСОБА_2 .

Це рішення суду адміністративної юрисдикції в апеляційному порядку учасниками справи, в тому числі ОСОБА_1 як третьою особою, не оскаржувалось, а відтак воно 01.07.2022 набрало законної сили, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, які суд, відповідно до положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», може використовувати при здійсненні судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України осбтавини, встановлені рішенням суду, зокрема в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , оскільки матеріали справи свідчать про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки і виникають конфліктні ситуації. При цьому сам факт неприязних стосунків, небажання зустрічей не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису. Посилання заявниці на неодноразові сварки свідчить про наявність тривалого конфлікту між нею та ОСОБА_2 , але достеменно не підтверджує факту того, що останній учинив по відношенню до заявниці домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заразом у цій справі заявниця в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 не зверталася і видачу обмежувального припису в інтересах дитини не просила.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що заявниця не довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами свої вимоги, які поза розумним сумнівом не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин рішення місцевого суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця адвокатеса Овсепян Кристина Адіківна, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 березня 2022 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, де заінтересованою особою є ОСОБА_2 , відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді