Справа № 446/2455/21 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 22-ц/811/1038/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м.Львів

Справа № 446/2455/21

Провадження № 22ц/811/1038/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області, ухвалене у м. Кам`янка-Бузька 14 квітня 2022 року у складі судді Котормуса Т.І., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив» «Вислобоки» про стягнення коштів, -

встановив:

5 листопада 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом. Позивач мотивує свої вимоги тим, що він уклав з ОК «ЖБК «Вислобоки» договір про пайову участь у будівництві за умовами якого повинен був отримати у власність котедж. Зазначає, що вніс кошти за будівництво у повному обсязі. Проте, після смерті керівника кооперативу будівництво такого котеджу було здійснено без відповідного дозволу, тобто самочинно та на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 , яка надалі зареєструвала за собою право власності на котедж. Вважав, що на підставі ч.6 ст. 376 ЦК України він має право на відшкодування витрат, понесених у зв`язку з цим будівництвом.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 квітня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 925 199 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив» «Вислобоки» відмовлено. Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Вказує, що справа розглянута неповноважним судом, оскільки суд прийняв позовну заяву до розгляду із порушенням територіальної підсудності. Звертає увагу на те, що вона жодним чином не порушувала прав, свобод чи інтересів позивача, а позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав; тому позов є безпідставним та необґрунтованим і пред`явлений до неї як неналежного відповідача. Просить скасувати рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 листопада 2018 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,017 га (кадастровий №:02:003:0262), яка розташована на АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель.

11 травня 2021 року між ОК «ЖБК «Вислобоки» та ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір про пайову участь у будівництві котеджу.

Відповідно до умов п. 1.1. цього договору ОК «ЖБК «Вислобоки» зобов`язується організувати будівництво нерухомого майна «котеджу», обумовленого даним договором, здати його в експлуатацію, та передати у власність учаснику, який повністю сплатив свій пайовий внесок, та надалі організувати обслуговування котеджу.

У п. 1.4.1. договору вказана адреса котеджу: АДРЕСА_1 , котедж №2.

Загальна вартість котеджу визначена у п. 4.3. договору - 34 000 доларів США, що за курсом НБУ на час укладення договору становить 945 000 грн.

З додатку №1 до цього договору вбачається, що сторони визначили порядок розрахунків і у якому наявні відмітки про отримання коштів за договором 11 травня 2021 року 30 червня 2021 року.

Листом від 21 лютого 2022 року приватний нотаріус Попович О.С. повідомив, що не посвідчував додаток №2 до договору від 11 травня 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2021 року ОСОБА_3 повідомила ДБІ про початок виконання будівельних робіт по об`єкту на АДРЕСА_1 .

8 грудня 2021року державним реєстратором Байко Т.Я. зареєстровано право власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці з кадастровим №:02:003:0262.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що спірний об`єкт нерухомого майна збудований ОК «ЖБК «Вислобоки» на виконання умов договору про пайову участь від 11 травня 2021 року, який укладено з ОСОБА_4 та виконано ним в частині оплати згідно умов договору.

У п. 1.4. цього договору вказано характеристики об`єкту (адреса та загальна площа), які співпадають з фактичним станом спірного об`єкту.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили суду, що їм відомі обставини здійснення будівництва цього котеджу силами кооперативу, а також про те, що ОСОБА_4 неодноразово був на будівництві та слідкував за ним. Підтвердженням цієї обставин є також відеозапис, який було досліджено у судовому засіданні судом першої інстанції.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив, що він є власником одного з котеджів на АДРЕСА_2 і знайомий з ОСОБА_3 , проте будівництво всіх котеджів, зокрема, і спірного, здійснював ОК «ЖБК «Вислобоки». Вказав, що свій котедж він оформляв шляхом укладення договору купівлі земельної ділянки та окремо укладав договір на будівництво котеджу, а оформлення права власності здійснював самостійно у 2022 році, оскільки будь-яких документів на початок будівництва кооператив не оформляв.

ОСОБА_3 не надано суду доказів того, що котедж було збудовано нею, а не ОК «ЖБК «Вислобоки».

З урахуванням наданих доказів та встановлених на їх підставі обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем здійснено фінансування будівництва котеджу №2 на АДРЕСА_2 , а будівництво такого котеджу здійснювало ОК «ЖБК «Вислобоки» на виконання умов договору про пайову участь, який був укладений з ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що будівництво здійснено на земельній ділянці, яка з 14 листопада 2018 року належить на праві власності ОСОБА_3 .

Об`єкт нерухомого майна споруджено самочинно.

Є встановленим, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 споруджено одну будівлю, яка складається із двох спарених котеджів, що мають спільні конструктивні елементи, зокрема, єдиний дах, спільну стіну, і не розділені між собою. Докази, що власність на котедж № 1 оформлена за ОСОБА_3 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що спірний об`єкт нерухомого майна збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Початком виконання будівельних робіт по об`єкту нерухомості мало місце у 2019 році. Однак, ОСОБА_3 повідомила ДБІ про початок виконання будівельних робіт по об`єкту лише 18 жовтня 2021 року.

Повідомлення про початок виконання будівельних робіт відбулося 18 жовтня 2021 року, а реєстрація права власності на об`єкт здійснена 8 грудня 2021 року, тобто менше як за два місяці. На підставі цього, будівництво такого майна здійснено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.

Протягом усього часу будівництва власник земельної ділянки - ОСОБА_3 не вживала заходів до усунення перешкод у користуванні такою земельною ділянкою, не зверталася з будь-якими заявами чи повідомленнями про самовільне зайняття земельної ділянки іншими особами, а вчинила дії по оформленню права власності на таке майно вже після звернення позивача до суду з позовом.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_3 шляхом оформлення права власності на спірний котедж визнала за собою право власності на нього на підставі того, що таке майна розташоване на належній їй земельній ділянці. Витрати на будівництво такого котеджу поніс ОСОБА_4 .

Згідно із ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Відповідно до постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у разі визнання за власником (користувачем) земельної ділянки права власності на самочинно збудоване на ній іншою особою нерухоме майно розмір витрат на будівництво цього майна, право на відшкодування яких власником (користувачем) земельної ділянки згідно із частиною шостою статті 376 ЦК України має особа, яка здійснила таке будівництво, визначається судом на підставі наданих доказів і складається як із понесених витрат на будівельні матеріали, так і з витрат за виконані роботи та оплачені послуги.

ОСОБА_4 , як особа, яка понесла витрати на здійснене самочинне будівництво на земельній ділянці відповідача, має право на відшкодування вартості такого будівництва, з огляду на те, що власник земельної ділянки набув права власності на таке майно.

Визначаючи розмір такого відшкодування, суд першої інстанції вірно виходив з положень п. 4.3. договору про пайову участь від 11 травня 2021 року, де вартість такого будівництва становить 945 000 грн. Така сума охоплює понесені витрати на будівельні матеріали і витрати за виконані роботи та оплачені послуги.

У рішенні суду зазначено, що позивач помилково у позові вказує, що у п. 4.3. договору сторони домовились про загальну вартість будівництва у іноземній валюті, а саме: 34 000 доларів США. Іноземна валюта у цьому договорі вказана, як еквівалент національної валюти, яка є вартістю будівництва. Позивач просив стягнути з відповідача 925 199 грн., що є меншим за суму витрат, понесених на будівництво.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2022 року.

Головуючий

Судді