Провадження № 22-ц/801/1379/2022
№22-ц/801/1380/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 серпня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Денишенко Т.О.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семенюка Івана Васильовича

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року та на додаткове рішення цього ж суду від 20 червня 2022 року, ухвалені під головуванням судді Сичука М.М. в справі № 127/28862/21

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» (відповідачі)

про встановлення факту права власності та зобов`язання провести перерахунок часток між співвласниками,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про встановлення факту права власності та зобов`язання провести перерахунок часток між співвласниками, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в жовтні 2018 року вона звернулася із заявою до КП «ВМБТІ» про внесення змін до технічної документації щодо встановлення особи власника в інвентарній справі № 1552 на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , зокрема з ОСОБА_3 - 17/100 відсотків, ОСОБА_4 - 17/100 відсотків на дійсного власника ОСОБА_1 . Проте всупереч укладеного між сторонами договору-замовлення відповідачем такі зміни не були внесені.

В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2021 року затверджено мирову угоду у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Вінницької міської ради про встановлення юридичного факту, встановлення часток та виділ часток в натурі, встановлення порядку користування житловим будинком, визнання права власності на новостворене майно.

Відповідно до цієї ухвали: 1. Частка у праві спільної часткової власності ОСОБА_2 складає 33/50 часток будинковолодіння. 2. Частка у праві спільної часткової власності ОСОБА_1 складає 17/100 та 17/100 часток будинковолодіння. 3. Сторони встановлюють наступний порядок користування будинковолодінням АДРЕСА_1 : ОСОБА_2 користується коридором 1-2 площею 4.7 кв. м., коридором 1-3 площею 4.7 кв. м., кімнатою 1-4 площею 16.1 кв. м., кімнатою 1-5 площею 11.7 кв. м., кімнатою 1-6, площею 14.9 кв. м., кімнатою 1-7 площею 7.4.кв.м., кухнею 1-8 площею 7,0 кв. м. Разом 65.8 кв. м. ОСОБА_1 користується; коридором 2-1 площею 4.4.кв.м., коридором 2-2 площею 3.7 кв. м., санвузлом 2-3 площею 5,4 кв. м., кухнею 2-4 площею 11.5 кв. м, кімната 2-5 площею 10.5 кв. м, кімната 2-6 площею 9,0 кв. м., Разом 44,5 кв. м. Коридором 3-1 площею 1,3 кв. м. санвузлом 3-2 площею 1,6 кв. м., кімнатою 3-3 площею 19,2 кв. м., кімнатою 3-4 площею 10,7 кв. м., коридором 3-5 площею 3.6 кв. м., кухнею 3-6 площею 5.1 кв. м Разом 41.5.кв.м. ОСОБА_2 користується: наступними господарськими спорудами сарай під літерою «б», сарай під літерою «Б», погребом «п/Б», криницею 5. ОСОБА_1 користується; наступними господарськими спорудами гараж під літерою «Д», з оглядовою ямою «о/Д», сарай під літерою «В», погріб «п/В», вбиральня під літерою «Г», сарай під «б- 1». ОСОБА_1 зобов`язується у місячний термін з дня набрання чинності даною мировою угодою демонтувати тимчасовий гараж під літ «Ж». Дана мирова угода є підставою для проведення державної реєстрації речового права. Судові витрати понесені кожною із сторін залишаються за ними.

Заява, подана нею до КП «ВМБТІ» про проведення перерахунку часток та відсотків між співвласниками по домоволодінню АДРЕСА_1 відповідно до вимог укладеної мирової угоди, також не розглянута відповідачем і відповідний перерахунок не зроблено.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила:

- встановити юридичний факт про те, що 17.03.1972 року набуто право власності згідно свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 на 17/50 від рідного батька ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1 виданого і зареєстрованого ВМБТІ від 17.03.1972 року № 1355 зареєстрованого під № 82 є одна і та ж особа, тобто ОСОБА_1 ;

- встановити юридичний факт, що 08.08.1984 року набуто право власності згідно договору дарування ОСОБА_3 на 17/100 рідною мамою ОСОБА_6 на будинок АДРЕСА_1 , зареєстрованого в реєстрі № 2-1003 07.08.1984 року у ВООБТІ є одна і та ж особа, тобто ОСОБА_1 ;

- встановити, що власниками домоволодіння на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 є: ОСОБА_2 - 43,61%, ОСОБА_1 - 56,39%;

- зобов`язати КП «ВМБТІ» внести зміни в інвентарній справі № 1552 на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , що власниками є: ОСОБА_2 - 43,61%, ОСОБА_1 - 56,39%.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2022 року заяву КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 2 500 грн витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

30 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Семенюка І.В., подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Просить відмовити в задоволенні вимог відповідача КП «ВМБТІ» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року необґрунтованим та незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Додаткове рішення на його думку є похідним від первісного, а відтак також підлягає скасуванню.

Доводи апелянта полягають у тому, що всупереч вимог закону і підзаконних нормативно-правових актів, а також судового рішення, яке набрало законної сили і укладеного між сторонами договору, відповідачем КП «ВСБТІ» протиправно відмовлено в проведенні перерахунку часток співвласників будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На думку апелянта суд першої інстанції безпідставно відмовив в установленні юридичного факту належності на праві власності ОСОБА_1 часток у праві власності на вищевказаний будинок, які записані на інші її прізвища, а також відмовив у перерахунку часток відповідно до встановленого порядку користування.

Щодо відшкодування КП «ВМБТІ» витрат на професійну правничу допомогу, то саме звернення комунального підприємства за такою допомогою апелянт вважає протиправним, а надані на підтвердження розміру витрат документи - нікчемними.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзивах на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Путілін Є.В. і КП «ВМБТІ» просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вона є безпідставною та необґрунтованою.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 25 липня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Семенюк І.В. в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Путілін Є.В. проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Представник відповідача КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17.03.1972 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках перейшло у спадщину 17/50 часток будинковолодіння по АДРЕСА_1 , тобто 17/100 кожній. Інша частка - 33/50 належала їх матері ОСОБА_6 також на підставі вказаного свідоцтва.

Відповідно до договору про порядок користування будинковолодінням від 08.05.1984 року, укладеного між співвласниками, ОСОБА_6 переходить в користування: частина будинку, яка складається з чотирьох кімнат, позначених на плані цифрами 1-6, 1-7, 2-4, 2-5, сіни 2-2, Ѕ, частина кухні 1-2, Ѕ частина коридора 1-1, Ѕ часина коридора 1-3, Ѕ частина сараю з прибудовою «Б», 1/3 частина вбиральні «Г» та 1/3 частина огорожі № 1; ОСОБА_2 переходить в користування: частина будинку, яка складається з двох кімнат, позначених на плані цифрами 1-4, 1-5, Ѕ частина коридора 1-3, Ѕ частина коридора 1-1, Ѕ частина кухні 1-2, Ѕ частина сараю з прибудовою «Б», 1/3 частина вбиральні «Г» та 1/3 частини огорожі № 1; ОСОБА_3 переходить в користування: частина будинку, яка складається з однієї кімнати, позначеної на плані цифрами 2-6, тамбур 2-1, сіни 2-1, кухні 2-3, сарай з погребом «В», 1/3 частина вбиральні «Г» та 1/3 частина огорожі № 1.

Відповідно до договору дарування від 07.08.1984 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 17/100 часток жилого будинку в АДРЕСА_1 .

Відповідно договору дарування від 01.11.1985 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_2 49/100 частин жилого будинку з відповідно часткою господарських будівель в АДРЕСА_1 .

Зазначені правовстановлюючі документи є чинними і відповідно до них частка позивача складає 17/100 та 17/100 часток, частка ОСОБА_4 33/50 часток.

Позиція апеляційного суду

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Натомість спірні правовідносини, які існують між учасниками справи, що виникли у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і регулюються ЦК України та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому в правовстановлюючих документах чітко визначені як співвласники спірного майна, так і розміри часток у них. Та обставина, що вказані в технічному паспорті « ОСОБА_4 , розмір частки власності 17/100», « ОСОБА_3 , розмір частки власності 17/100» і ОСОБА_1 це одна і та ж особа, ніким не заперечується, як ніким не оспорюється і те, що їй належать 17/100 і 17/100 частки будинковолодіння АДРЕСА_1 .

В ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2021 року про затвердження мирової угоди в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Вінницької міської ради про встановлення юридичного факту, встановлення часток та виділ часток в натурі, встановлення порядку користування житловим будинком, визнання права власності на новостворене майно також визначено розмір часток ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в зазначеному будинковолодінні: 33/50, а також 17/100 і 17/100 відповідно. Цією ж ухвалою встановлено порядок користування концертними приміщеннями будинку, а також господарськими спорудами.

Більше того, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 31-32) ОСОБА_7 зареєструвала в установленому законом порядку свої речові права і є співвласником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами загальною площею 161,3 кв. м., житловою площею 99,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки в спільній частковій власності - 17/50, що відповідає загальному розміру раніше набутих нею часток (17/100 + 17/100 = 17/50).

Оскільки належність ОСОБА_1 частки спільної часткової власності в об`єкті нерухомого майна підтверджена правовстановлюючими документами, судовим рішенням, яке набрало законної сили і зареєстрована в установленому законом порядку, відповідний факт в судовому порядку встановлюватися не може, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог про перерахунок частко співвласників колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.12.2020 № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі Інструкція).

Згідно з пунктом 3.1 Інструкції розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним частками за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів.

Пунктом 3.3 Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Зазначене спростовує посилання апелянта на протиправність відмови КП «ВМБТІ» в задоволенні одноосібної заяви ОСОБА_1 про проведення такого розрахунку (перерахунку).

Щодо можливості зміни часток в судовому порядку, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що висновок ФОП ОСОБА_8 про визначення розміру часток власності у будинковолодінні (а.с. 33-34) не може братися до уваги як недопустимий, як такий, що проведений без дотримання вимог Інструкції, зокрема, пунктів 3.2, 3.4 і виконаний особою, яка не має ліцензії на здійснення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна.

Так, відповідно до Закону України «Про технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна» організацію та забезпечення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна здійснюють бюро технічної інвентаризації комунальні підприємства та інші юридичні особи, що мають ліцензію на проведення технічної інвентаризації. Натомість ФОП ОСОБА_8 здійснює діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту.

Результат розрахунку виражений у висновках у відсотках (53,69% і 43,61%), тоді як відповідно до пункту 3.2 Інструкції право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Відповідно до пункту 3.4 Інструкції при розрахунку частки кожного співвласника в будинку необхідно визначити всю внутрішню площу будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику окремо відповідно до Інструкції про порядок інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2011 за № 582/5773 (із змінами), чого зроблено не було.

Крім того, як встановлено матеріалами технічної інвентаризації проведеної КП «ВМБТІ» 25.04.2018 в будинковолодінні АДРЕСА_1 наявні самочинно переобладнані будівлі та споруди, зокрема, прибудова під літерою а2 та сарай під літерою (а. с. 58-61).

Крім того, пунктом 2.3 глави другої згаданої вище Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317 ЦК України, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Системний аналіз положень статті 376 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі №750/4445/17 викладено правову позицію в якій сказано, що норма частини першої статті 375 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції). За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже перешкодами для проведення судом перерахунку розміру часток є не лише відсутність допустимих доказів про фактичні розміри таких часток, а й наявність самочинно збудованих приміщень, що також вірно враховано судом першої інстанції, й на цих підставах відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Отже, вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо вимог про скасування додаткового рішення Вінницького міського суду від 20 червня 2022 року, колегія суддів відхиляє їх з огляду на таке.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 цього Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з положеннями частин першої-другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 552/5808/17 (провадження № 61-19076св19) тощо.

В даній справі заявником на підтвердження вимог заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу додано: договір № 12Т від 01.12.2021 про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Слишинським І.В. та КП «ВМБТІ», з додатком, в якому зазначені конкретні види робіт (представництва) та їх вартість; акт виконаних робіт із зазначенням видів робіт, часу їх здійснення та вартості, а також платіжне доручення про фактичне перерахування КП «ВМБТІ» витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач та її представник мали можливість ознайомитися з зазначеними доказами та подати свої заперечення проти заяви.

Розглянувши заяву суд першої інстанції дійшов висновку про неспівмірність заявленої суми 5 500 грн зі складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на надання послуг з правової допомоги, їх обсягом, що не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру у співвідношенні з предметом позову й задовольнив заяву частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь КБ «ВМБТІ» 2 500 грн, а особа, на користь якої стягнено відповідні витрати погодилася з такими висновками суду.

Законодавство України не містить заборон щодо залучення комунальними підприємствами, як і будь-якими юридичними особами для представництва своїх інтересів адвокатів з оплатою їх послуг відповідно до укладеного між сторонами договору, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що комунальне підприємство нібито не мало права звертатися за професійною правничою допомогою, так як само здійснює діяльність в сфері права згідно зі статутними документами.

Копія платіжного доручення № 2663 відповідає вимогам до розрахункових документів, встановленим постановою Національного банку України від 21.04.2004 № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», а посилання на її невідповідність вимогам державного стандарту є недоречними.

Отже рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семенюка Івана Васильовича залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 травня 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18.08.2022

Головуючий: І.М. Стадник
Судді: Ю.Б. Войтко Т.О. Денишенко