Справа № 177/1870/21
Провадження № 2/177/262/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 жовтня 2022 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: служба у справах дітей Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, виконком Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, виконком Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, як органи опіки та піклування та служба у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 24.12.2021 звернулася до суду з указаним позовом та просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог указувала, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Рішенням суду шлюб між ними розірвано.

На підставі судового наказу Криворізького районного суду від 01.04.2019 з ОСОБА_2 на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина, однак відповідач аліменти сплачує частково, наявна заборгованість, яка зростає.

Указує, що 06.12.2019 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає з нею та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що відповідач не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, стан здоров`я, не проявляє інтересу до внутрішнього світу сина. Окрім того, відповідач взагалі не проводить з дитиною вільний час, навпаки, переховується та не повідомляє адреси фактичного місця проживання, має значну заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини. Стверджує, що неодноразово на адресу місця реєстрації відповідача направляла вимогу про необхідність виконання батьком обов`язку щодо виховання та розвитку дитини, однак ОСОБА_2 вимоги не отримував.

Окрім того, вона зверталася до Глеюватської сільської ради з метою здійснення контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків стосовно сина ОСОБА_3 , однак останній контакту з сільською радою уникає.

Вважає, що наявні докази винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування своїми батьківським обов`язками по вихованню дитини та ухилення від виконання, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

Представник позивача, адвокат Севостьянова І.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснювала, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не сплачує аліменти, не цікавиться життям дитини. ОСОБА_5 батьком називає нового чоловіка позивача, - ОСОБА_4 , який виконує обов`язки батька та бажає усиновити дитину. Про те, указані обставини не перешкоджають спілкуватися з дитиною як ОСОБА_4 , так і матері відповідача, бабусі хлопчика, на відміну від батька, який жодного разу не виявив бажання поспілкуватися з дитиною за час її перебування за кордоном. Мати з дитиною з початком війни виїхали за кордон, до Республіки Польща, про що відповідача було повідомлено. Мати ОСОБА_1 не перешкоджає спілкуванню рідного батька з дитиною. Відповідач не звертався ні до суду, ні до органу опіки з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, жодних доказів з цього приводу не надав. Звертала увагу, що під час спільного проживання сторін відповідач дозволяв собі насильство відносно ОСОБА_1 , остання змушена була тікати, винаймати квартиру.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Митрошин С.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову як необґрунтованого та безпідставного. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

Будучи безпосередньо присутнім у судовому засіданні 18.05.2022 відповідач ОСОБА_2 пояснював, що він заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Указував, що сина він забезпечував належним чином, у тому числі й матеріально. Не заперечував, що існує заборгованість зі слати аліментів, але пояснював, що вона з часом буде сплачена. Наявність заборгованості обґрунтовував відсутністю офіційного працевлаштування та стабільного заробітку. Також посилався на те, що матір`ю дитини чиняться йому перешкоди у спілкуванні з сином як безпосередньо, так і в телефонному режимі. З даного приводу до відповідних органів з метою визначення його участі у спілкуванні та вихованні дитини, не звертався.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Стрельцова А.В., у судовому засіданні вказувала, що виходячи з найкращих інтересів дитини, є підстави для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у нього відсутнє розуміння того, що він батько. Пояснювала, що сім`я на обліку у службі не перебувала. Після надходження до служби у справах дітей позовної заяви, представник служби зв`язався з відповідачем ОСОБА_2 , який повідомив, що він перебуває у м. Києві, а до служби може з`явитися його мати. 24.01.2022 до служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації з`явилась мати відповідача та повідомила, що ОСОБА_2 перебуває у м. Києві, та саме вона бере участь у вихованні дитини та матеріально її забезпечує. Більше відповідач на зв`язок не виходив, обіцянок щодо спілкування та матеріального забезпечення дитини не виконував. Жодних скарг про те, що мати дитини чинить перешкоди участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, від ОСОБА_2 до служби не надходило.

Представники третіх осіб - служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, виконкому Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, як органів опіки та піклування, правом на участь у судовому засіданні не скористалися. Надали заяви про розгляд справи за відсутності представників, при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду (т.1 а.с.55,59,65,97,108,125,141,157,178, т.2 а.с.2,26,47).

Служба у справах дітей Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області надали заяву про розгляд справи за відсутності представника, у задоволенні позовних вимог просили відмовити, надавши про це відповідний висновок, відповідно до ст. 19 СК України (т.1 а.с.127,143,206,225). Надавши заяви 05.07.2022, 20.07.2022, 05.08.2022 при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду (т.2 а.с.3,29, 48).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала показання про те, що позивач ОСОБА_1 доводиться їй рідною сестрою. Остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого є син ОСОБА_6 . Фактично, від дня народження дитини, батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, синові уваги не приділяв. З часом стосунки між подружжям погіршувалися, виникали сварки, суперечки. Відповідач застосовував до ОСОБА_1 психологічне та фізичне насильство, що, у кінцевому рахунку, призвело до розірвання шлюбу. Після розлучення, дитина залишилася проживати з матір`ю. Від того часу батько до дитини з`являвся всього декілька разів, вихованням дитини не займається, не спілкується, матеріально не забезпечує. З 2019 року забезпеченням дитини, так само, як і її вихованням займається ОСОБА_4 ,чоловік позивача, з яким вона зареєструвала шлюб та створила нову сім`ю.

ОСОБА_8 , будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, повідомила, що відповідач ОСОБА_2 є її сином. У неї є онук ОСОБА_6 , який народився у зареєстрованому шлюбі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . За період шлюбу та відразу після народження дитини між подружжям були добрі відносини, однак через певний час, у сім`ї почали виникати сварки у зв`язку з відвідуванням позивачем релігійної громади. У кінцевому рахунку шлюб між подружжям було розірвано. Після розлучення ОСОБА_9 підтримував матеріально колишню дружину з дитиною, яка залишилася проживати з матір`ю, купував речі, одяг, іграшки, продукти харчування, від виконання своїх батьківських обов`язків не уникав, по мір можливості сплачував аліменти, оскільки проблеми зі здоров`ям ускладнювали вирішення питання працевлаштування. Також, щодо участі батька у вихованні сина, повідомила, що позивач чинить ОСОБА_9 у цьому перешкоди, певний період часу остання взагалі переховувала дитину. Мають місце випадки звернення до органів поліції, однак перевірка зазначених фактів не проводилася. До відповідних органів та служби, а також до суду з позовом про визначення участі батька, бабусі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ні вона, ні ОСОБА_2 не зверталися.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав показання про те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11 , матір`ю відповідача ОСОБА_2 , відповідно, доводиться останньому вітчимом. ОСОБА_9 з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син ОСОБА_6 . Шлюб між сторонами розірвано, з відповідача на утримання дитини стягуються аліменти. ОСОБА_2 дитину не виховує, не утримує. Його самого, фактично забезпечує матір, яка і сплачує за нього аліменти. Щодо перешкод ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні батька з дитиною повідомив, що про такі випадки йому особисто не відомо, лише чув зі слів дружини. У той же час повідомив, що бабуся, ОСОБА_11 регулярно відвідувала дитину та спілкувалася з нею у той час, як дитина перебувала на території України. З початком війни матір з дитиною виїхали до Республіки Польща, тому спілкування з дитиною обмежено телефонними розмовами. ОСОБА_9 з сином не спілкується, має заборгованість з виплати аліментів, які, як він підозрює, сплачуються фактично за його рахунок, оскільки грошові кошти, що отримувала від нього дружина за сплату комунальних послуг, використовувалися останньою не за призначенням, у зв`язку з чим, виникала заборгованість та було відключено його домоволодіння від газопостачання. ОСОБА_9 не працює, стабільного джерела доходів не має, останні десять років перебуває у пошуках роботи. Може охарактеризувати ОСОБА_2 як особу непостійну, безвідповідальну та як таку, що не має особливого бажання працювати.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні надав показання про те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Йому відомо, що раніше остання перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано та від якого є дитина, хлопчик ОСОБА_6 . З грудня 2019 року він з позивачем та її малолітнім сином ОСОБА_6 почали проживати разом. За весь проміжок часу, що він знайомий з ОСОБА_6 , його рідний батько ОСОБА_9 ним не цікавиться, участі у вихованні та спілкуванні не бере, аліменти на утримання не сплачує. На даний момент вихованням та утриманням дитини займається він, дитина називає його татом, а він, відповідно, називає ОСОБА_6 сином. Стверджував, що дитину до цього ніхто не примушував та, на його думку, це сталося лише через те, що на відміну від рідного батька, саме він приділяє дитині постійну увагу, турботу. Пояснив, що позивач ніяким чином не чинила та не чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною як батькові, так і бабусі ОСОБА_6 . Бабуся ОСОБА_11 регулярно спілкується з дитиною. На даний час, оскільки через війну позивач з дитиною виїхали до Республіки Польщі, спілкування відбувається по телефону. Відповідач востаннє бачився з дитиною в 2019 році, на її день народження, а саме, 13 квітня, коли прийшов у дитячий садок. Ця зустріч тривала не більше п`яти хвилин. Зазначав, що кожного разу, коли відповідач виходив на зв`язок з ОСОБА_1 , все спілкування зводилося до образ у її та його бік, з дитиною спілкуватися не бажав, нею не цікавився. Пояснив, що приблизно 25-26.02.2022 відповідач вперше зателефонував та розмовляв з сином, після чого на зв`язок не виходив та почав переховуватися. У свою чергу, позивач неодноразово намагалася зв`язатися з ОСОБА_2 , зверталася до нього з вимогами щодо виконання обов`язку по вихованню та утриманню дитини, які останній не отримував.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні надав показання про те, що ним, як депутатом Глеюватської ОТГ, за зверненням ОСОБА_11 складена та підписана характеристика на сина останньої, ОСОБА_2 . Сам текст характеристики написано за зразком його дружиною, оскільки він не мав окулярів, за адресою їх проживання. Особисто з ОСОБА_2 не спілкувався, однак напередодні складення характеристики запитував про нього у односельців, які нічого поганого про останнього не повідомили. Чому на характеристиці відсутня дата її складання пояснити не може, не придав цьому значення.

ОСОБА_13 будучи допитаним у якості свідка у судовому засіданні надав показання про те, що до нього, як до старости села звернулася ОСОБА_11 з проханням надати характеристику на її сина ОСОБА_9 . Оскільки сам ОСОБА_2 не звернувся безпосередньо, він відмовив матері у наданні характеристики та порекомендував їй звернутися до сусідів та депутата сільської ради. У послідуючому характеристика була складена, підписана свідками, депутатом, після чого посвідчена ним, як старостою.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у судовому засіданні надали показання проте, що до них звернулася ОСОБА_11 , мати ОСОБА_2 з проханням підписати характеристику на сина. Оскільки вони знають ОСОБА_2 особисто, ознайомившись зі змістом характеристики, який відповідав дійсним обставинам, підписали її. При цьому вказали, що на момент підписання ними характеристики, підписів депутата та старости остання не містила. Свідок ОСОБА_15 також зазначила, що характеристика, окрім інших, була також підписана її матір`ю, ОСОБА_16 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 після ознайомлення зі змістом характеристики (а.с.184) надала показання про те, що дану характеристику не підписувала.

Вислухавши сторони та їх представників, представників третіх осіб, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та норми права, які підлягають до застосування, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перебування сторін у шлюбі, народився ОСОБА_5 , батьком якого записаний відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 14.04.2017 Солом`янським районним у місті Києві відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у місті Києві (т.1 а.с.9,10). Підставою внесення відомостей про батька в актовий запис про народження слугував актовий запис про шлюб № 473 від 27.06.2015, складений Центрально-міським районним у місті Кривий Ріг відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (т.1 а.с.9,99).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2018, яке набрало законної сили 18.10.2018, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_18 розірвано. ОСОБА_18 відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_19 » (т.1 а.с.11-12).

На підставі судового наказу Криворізького районного суду від 01.04.2019 з ОСОБА_2 на користь позивача стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.13).

Однак, судом встановлено, що відповідач аліменти сплачує частково, наявна заборгованість, яка, згідно розрахунку Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) станом на 27.10.2021 складає 48944,26 грн, станом на липень 2022 року заборгованість склала 76128,56 (т.1 а.с.31).

Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 27.09.2022, яка набрала законної сили 08.10.2022, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП за несплату аліментів на утримання дитини.

Дитина, ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.16), але актом від 29.09.2021 встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 проживає сім`я ОСОБА_20 , а саме тато ОСОБА_21 , мама ОСОБА_22 , син ОСОБА_5 (т.1 а.с.17). ОСОБА_2 за вказаною адресою жодного разу не бачили. Квартира належить на праві власності ОСОБА_4 , чоловіку позивача (т.1 а.с.15,18,19-20).

З метою стимулювання відповідача до виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_6 , позивач неодноразово на адресу місця реєстрації відповідача направляла вимогу про необхідність виконання останнім обов`язку щодо виховання та розвитку дитини, однак ОСОБА_2 вимоги не отримував (т.1 а.с.21,22,23,24,25).

Окрім того, 17.05.2021 ОСОБА_1 зверталася до Глеюватської сільської ради для здійснення контролю за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків. Водночас, листом від 16.06.2022 їй повідомлено, що контроль здійснити неможливо, оскільки останній на території сільської ради не проживає, на телефонні дзвінки не відповідає (т.1 а.с.26-27,28).

Згідно з психолого-педагогічної характеристики від 08.11.2021 Криворізької початкової школи № 218 КМР на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вихованням дитини займається мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_4 . Протягом навчального року один раз в садочку дитину відвідував батько ОСОБА_2 , близько п`яти раз - баба ОСОБА_23 (т.1 а.с.32).

Як слідує зі змісту листа від 26.05.2022, КЗ Дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 238 КМР повідомляв, що ОСОБА_5 відвідував ясла-садок з 19.09.2019 по 25.08.2020. За цей час дитиною опікувались мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_4 . ОСОБА_2 садочок відвідував 1 раз. Під час бесіди йому доведено про усні вимоги матері щодо можливих контактів з дитиною, заборони щодо спілкування ОСОБА_6 з батьком зі сторони матері не було. ОСОБА_1 не забороняла відвідувати сина, кількість днів не обмежувала. Однак, ОСОБА_2 ознак спілкування не виявив, у садочок не приходив, дитину не відвідував. Давида відвідувала бабуся (т.1 а.с.229).

Наданими до суду на ухвалу про витребування доказів від 27.04.2022 Головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відомостями про застраховану особу (ОК-5) ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків, встановлено, що останній в 2007, 2008, 2013, 2014, 2015, 2016, 2021, 2022 роках отримував дохід (т.1 а.с.193, 222).

Заперечуючи проти позовних вимог, у якості доказів представником відповідача, адвокатом Митрошиним С.В. надано суду товарні чеки за період часу з 30.12.2020 по 11.04.2021 ФОП ОСОБА_24 , з яких видно, що були придбані іграшки для хлопчика та шапка (т.1 а.с.183); характеристику з місця реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , яка підписана сусідами ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , підпис яких посвідчений депутатом Глеюватської ОТГ Бєлогуб О.І. (т.1 а.с.184).

Виконкомом Тернівської районної у місті Кривому Розі ради повідомлено суду про неможливість надати об`єктивний висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскілки останній не проживає та не зареєстрований на території Тернівського району м. Кривого Рогу (т. 1 а.с.59, 90-93).

З наданого суду акта обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 встановлено, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . У квартирі створено належні умови для життя та розвитку дитини, яка забезпечена усім необхідним (т.1 а.с.60).

Рішенням виконкому Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 03.02.2022, № 3 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини, сина ОСОБА_5 . Зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає на території сільської ради. Зі слів матері ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , останній проживає та працює в м. Київі. ОСОБА_2 сина любить і коли приїжджає у відпустку відвідує його у дитячому садочку та балує солодощами. ОСОБА_23 періодично сплачує аліменти на утримання ОСОБА_6 грошима, які їй пересилає ОСОБА_2 . У телефонній розмові ОСОБА_2 повідомив начальника служби у справах дітей Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, що дійсно він пересилає грошові кошти матері ОСОБА_23 , яка сплачує аліменти на утримання сина та купує йому солодощі, іграшки, відвідує його в дитячому садочку. Натомість мати дитини перешкоджає у спілкуванні з дитиною (т.1 а.с.110).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Як визначено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтями 150, 151 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За приписами ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 зазначено: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Верховний Суд у постанові від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Суд може, у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків.

Тож позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до усталеної судової практики позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007, № 3).

Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник, адвокат Митрошин С.В. зазначали, що мати дитини ОСОБА_1 чинить батькові перешкоди у спілкуванні з сином, а також що ОСОБА_2 бажає виконувати свої обов`язки як батька, спілкуватись з сином, забезпечувати його.

Водночас, відповідач не надав суду доказів вжиття ним активних дій з метою захисту своїх прав та дотримання ним обов`язків щодо участі у житті, вихованні дитини, зокрема, не надано доказів звернення до органу опіки та піклування з метою врегулювання спору щодо визначення способу та порядку участі батька у вихованні дитини, яка проживає окремо від нього разом з матір`ю. ОСОБА_2 також не звертався до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. У висновку органу опіки Глеюватської сільської ради зазначено про наявність рішення суду про визначення участі ОСОБА_2 у вихованні дитині, однак вказане рішення в якості доказу суду не надано, не зазначено номер справи, провадження (т.1 а.с.110 зворот).

Отже, відповідач ОСОБА_2 не довів наявність об`єктивних, незалежних від нього перешкод для спілкування з дитиною, а також факт вжиття ним активних дій з метою захисту його батьківських прав, з урахуванням особистих пояснень відповідача про те, що він з дитиною бажає спілкуватися, утримувати його, однак наявні перешкоди зі сторони матері дитини.

Підставою для позбавлення судом батьківських прав ОСОБА_2 є наявність обставин, які свідчать про відсутність будь-якої участі батька у житті дитини, як-то матеріальне утримання чи духовне виховання дитини, спілкування з нею, обрання пасивної участі у житті дитини (тривала бездіяльність батька), перекладання власного обов`язку з виховання дитини на свою матір - бабу ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , тощо.

Суд погоджується з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою правові наслідки, як для батька, так і для дитини, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Однак, суд наголошує, що обов`язками батьків є постійна участь у вихованні дитини на всіх етапах її розвитку, незалежно від часу та відстані, життєвих обставин.

Суд бере до уваги найкращі інтереси дитини, враховує фактичні обставини справи такі, як інтеграцію дитини у сім`ю матері ОСОБА_1 та вітчима ОСОБА_4 , прив`язаність дитини до нової сім`ї, сприйняття нового чоловіка матері в якості батька, а також обмежена кількість зв`язків у дитини з батьком ОСОБА_2 .

При цьому, інтереси дитини превалюють над інтересами батьків, а тому завданням суду є встановлення справедливого балансу між ними. Інтереси дитини вимагають, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувались, розрив таких відносин свідчить про припинення зв`язку між дитиною та батьком, а рішення про позбавлення батьківських прав лише юридично підтверджує припинення таких відносин.

Суд наголошує, що зайняття відповідачем, який проживає окремо від дитини, пасивної позиції в участі у вихованні дитини, призводить до втрати зв`язку між ними, віддалення дитини від батька. Перекладення на бабу батьківських обов`язків також не буде найкращим чином впливати на відносини батька та сина, який може спілкуватися як з батьком. так і з бабою, а тому вказані дії відповідача свідчать про нехтування батьком своїми правами та обов`язками, що призводить до настання для нього негативних наслідків у виді позбавлення батьківських прав.

ОСОБА_2 не скористався способами захисту своїх прав як батька, не надав до суду доказів намагання брати участь у вихованні дитини, він не ініціював питання про встановлення способу та порядку участі у вихованні сина, а отже, погодився з відсутністю необхідності в спілкуванні та вихованні дитини саме ним як батьком. Окрім того, за час перебування на розгляді в суді даної справи, судом не встановлено наявності будь-яких дій з боку ОСОБА_2 , спрямованих на хоча б якесь піклування відносно сина. Тобто, упродовж майже десяти місяців слухання справи судом, відповідач не змінив свого ставлення до дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, про що свідчить, зокрема, але не виключено, зростання розміру заборгованості зі сплати аліментів. Відповідач не брав активної участі у процесі розгляду справи, не заявляв клопотання, не долучав відповідних доказів до матеріалів справи на підтвердження своїх заперечень стосовно позовної заяви, що свідчить про незаінтересованість останнього у вихованні сина.

Саме поведінка відповідача, яка полягала у тривалій бездіяльності, призвела до настання для нього негативних наслідків - позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 10.11.2021 справа № 390/1418/17 провадження № 61-18755св20).

Суд не погоджується з наданим Глеюватською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області висновком про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Натомість, при складанні вказаного висновку орган опіки та піклування обмежився спілкуванням з бабусею дитини, матір`ю відповідача та телефонною розмовою з самим відповідачем. Висновок також містить посилання на обставини, які не перевірені належними доказами. ОСОБА_2 безпосередньої участі в засіданні комісії не брав, доказів належного виховання дитини не надав, а органом опіки та піклування зазначений факт не перевірено.

Отже, суд критично ставиться до висновку, вважає його таким, що є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Окрім того, суд не бере до уваги в якості доказу надану представником відповідача характеристику на ОСОБА_2 , як таку, що одержана з порушенням порядку. Зазначена характеристика не містить дати її складання, а її підписання « ОСОБА_17 », остання у судовому засіданні категорично заперечувала.

Водночас, допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 підтвердили факти, що викладені у характеристиці, зокрема, охарактеризували ОСОБА_25 , як односельця, з позитивної сторони, спокійного, ввічливого, без шкідливих звичок, показання яких суд приймає.

Разом з тим, суд зауважує, що наявність позитивної характеристики на особу відповідача, само по собі не є беззаперечним доказом належного виконання останнім батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

Таким чином, аналізуючи докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 , будучи повнолітньою, дієздатною особою, належних та допустимих доказів протилежного суду не надано, усвідомлюючи свій обов`язок щодо належного виховання дитини, прийняття участі у їх житті, піклуванні про фізичний та духовний розвиток дитини, стан здоров`я, самоусунулися від реалізації своїх батьківських прав та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, самоусунувся від будь - якого спілкування з дитиною, участі у вихованні не бере, матеріально не забезпечує, долею, життям та здоров`ям не цікавиться,не проявляє інтересу до внутрішнього світу сина. Вказане свідчить про ухилення ОСОБА_2 від реалізації наданих йому прав та виконання покладених на нього обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_6 .

Тому, виходячи з найкращих інтересів дитини, враховуючи, що така поведінка відповідача є системною, проведені з ним бесіди щодо необхідності зміни відношення до виховання сина та участі у його житті позитивних результатів не дали, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав щодо ОСОБА_3 .

Разом з тим, відповідач, відповідно до ст. 169 СК України, не позбавлений права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських правах за наявності відповідних підстав.

Оскільки позов задоволено судом у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою та документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви до суду, у розмірі 908,00 грн. (т.1 а.с.35).

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, ч. 2 ст. 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: служба у справах дітей Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, виконком Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, виконком Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, як органи опіки та піклування та служба у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.10.2022

Суддя: