Справа № 473/1062/22
УХВАЛА

"15" серпня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судових засідань Кріпак Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

в травні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначала, що 03 червня 2017 року Київським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім`ї, підтримки, піклування з боку відповідача, в тому числі після погіршення стану здоров`я позивачки. У зв`язку з цим позивачка вважала неможливим збереження шлюбу та просила про його розірвання. Після розірвання шлюбу просила відновити своє дошлюбне прізвище.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася. Її представник адвокат Левченко М.М. на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги ОСОБА_1 просила задовольнити. У наданні строку на примирення просила відмовити, посилаючись на те, що шлюб між сторонами існує лише формально, а його збереження суперечить інтересам позивачки, з огляду на ті правовідносини, що склалися між сторонами. При цьому, зазначала, що відповідачем подано заяву про надання строку на примирення лише для затягування розгляду даної справи з метою вирішення майнового спору, що існує між сторонами та перебуває на розгляді в суді.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, вкотре надав заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на запровадження воєнного стану в Україні. Проте, про наявність обставин, які виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили його участь в судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції (про що йому було роз`яснено судом) відповідачем не зазначено. Водночас, сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для відкладення розгляду справи. При вирішенні зазначеного питання суд враховує місцезнаходження суду, фактичне місце проживання відповідача (м. Одеса), поточний хід бойових дій, наявність у останнього фактичної можливості прийняти участь в судовому засіданні, зокрема, в режимі відеоконференції, в тому числі за допомогою власних технічних засобів.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору в відповідному судовому засіданні.

За такого, враховуючи викладене, наявність у справі достатньої інформації для вирішення спору, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст. 55 СК України.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України (ч.3 ст. 105 СК України).

Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Одночасно, виходячи з положень ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. При цьому, наявність наміру на примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення

Надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком (постанова Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № №200/952/18).

Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини щодо фактичних взаємин подружжя, відповідно до наданих сторонами доказів, окреме проживання сторін, відсутність спільних дітей, категоричне заперечення позивачки щодо примирення з відповідачем, а також відсутність доказів на підтвердження реальних намірів відповідача зберегти шлюб з позивачкою, застосування відповідачем заходів в цьому напрямку (в тому числі після відкриття провадження по справі 24.05.2022), суд не вбачає підстав для надання подружжю строку на примирення.

Керуючись ст. ст. 12,13,76-83, 260, 261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку на примирення відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Лузан