Справа №: 398/5020/21
провадження №: 2/398/655/22
"03" листопада 2022 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
за участі секретаря Шаповал І.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 398/5020/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . В 2013 році на прохання своєї знайомої ОСОБА_3 позивачка дозволила їй та її сину ОСОБА_2 зареєструвати своє місце проживання в належній їй квартирі. Реєстрація була обумовлена досягненням ОСОБА_2 повноліття та необхідністю оформлення у зв`язку з цим паспорта громадянина України. Ні відповідач ОСОБА_2 , ні його матір ОСОБА_3 у квартиру не вселялися, з дня реєстрації 24.12.2013 року квартирою не користувалися, участі в оплаті комунальних послуг чи утриманні квартири не приймали, їх речі у квартирі відсутні. У 2018 році матір відповідача ОСОБА_3 змінила своє місце реєстрації, але відповідач ОСОБА_2 залишається зареєстрованим у квартирі по теперішній час. Відомості про його фактичне місце проживання у позивачки відсутні, ні з ним, ні з його матір`ю у позивачки немає зв`язку, тому вирішити питання у позасудовому порядку не має можливості.
Реєстрація відповідача у належній позивачці квартирі створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні нею, зокрема, в оформленні субсидії на житлово-комунальні послуги.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, правом подати відзив на позовну заяву не скористався.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
05.01.2022 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2010 року квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується також витягом про державну реєстрацію прав від 09.11.2020 року № 27940790 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2021 року № 280619095.
Згідно довідки КП «Житлогосп» від 21.10.2021 року вих. № 105, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 власник та ОСОБА_2 .
Згідно акта-розпорядження від 11.10.2021 року вих. № 356, затвердженого директором КП «Житлогосп», встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 не проживає з грудня 2013 року. На момент перевірки 11.10.2021 року у квартирі відсутній, особистих речей немає.
ОЦІНКА СУДУ
Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки позивач є власником квартири, відповідач, який є членом сім`ї власника квартири, не проживає в квартирі без поважних причин понад 8 років, факт непроживання відповідача у квартирі підтверджується наданими позивачем доказами.
У сукупності вбачається, що відповідач без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком та відсутній там, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у будинку не має, що в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом.
За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.
Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 16.11.16 року у справі №6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.
Ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.
Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 328, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задоволити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908,00 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03.11.2022 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА