Справа № 930/1041/22
Провадження №2/930/547/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022 року м.Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Войницької Т.Є.,

за участі секретаря судового засідання Вакар Г.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Балагурак Вероніки Василівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2022 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») Балагурак В.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 03 лютого 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 підписом у анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом та заборгованість за відсотками за використання кредитних коштів.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 23 травня 2022 року має заборгованість перед позивачем в сумі 38 119,54 грн, яка складається з: 28851, 89 грн - заборгованості за кредитом, 9 267,65 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Пославшись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану суму заборгованості та сплачену суму судового збору у розмірі 2481 грн.

Ухвалою суду від 22.07.2022 по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у клопотанні, поданому разом із позовною заявою, просить про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ткач Ю.А. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, у якій просить провести розгляд справи у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову. При цьому, представником відповідача надано письмові пояснення, у яких він зазначив, що анкета-заява ОСОБА_1 про приєднання до умов і правил надання банківських послуг від 03.02.2011 не містить інформації щодо обрання відповідачем виду банківських послуг, умов їх надання, зокрема відомостей про суму кредиту/кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки та строку дії, встановлення відсотків за користування отриманими коштами, умов щодо нарахування пені, строку виконання зобов`язання, право кредитодавця в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт. До того ж, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Тому відсутні підстави вважати,що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей щоб встановити чи надавались кошти взагалі, чи видавалася кредитна картка і на який строк, правильність нарахування, чи встановлено кредитний ліміт, тощо. Згідно наданих розрахунків заборгованості та виписки з особового карткового рахунку, списання нарахованих відсотків здійснювалося банком автоматично, шляхом збільшення тіла кредиту. Тобто тіло кредиту змінювалось на розсуд банку, хоча згідно анкети заяви, відповідач такі умови договору не погоджував, проставляючи свій підпис в анкеті-заяві. При цьому, розмір відсотків за наданими розрахунками заборгованості також встановлювався на розсуд банку, про що в анкеті заяві умови відсутні. Враховуючи те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, у зв`язку із чим, неможливо перевірити розмір нарахованих сум боргу, оскільки розрахунок заборгованості та анкета заява, не містять жодних даних щодо підтвердження користування відповідачем кредитними коштами у зазначених банком розмірах, тому є достатні підстави для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 03.02.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», назву якого змінено на АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які викладені на банківському сайті www/privatbank.ua, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку.

При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підтвердження факту укладення кредитного договору банк надав анкету-заяву від 3 лютого 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», розрахунки заборгованості за договором № б/н станом на 31 травня 2015 року, 30 червня 2019 року, 23 травня 2022 року, виписку з особового рахунку, довідки про видані картки та зміну кредитного ліміту, основні умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) підписані відповідачем 23 червня 2020 року, а також витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 07.08.2013 року, термін дії до 02/17, кредитну картку № НОМЕР_2 , дата відкриття 05.01.2017, термін дії 04/18, кредитну картку № НОМЕР_3 , дата відкриття 10.01.2017, термін дії 08/20, кредитну картку № НОМЕР_4 , дата відкриття 05.07.2017, термін дії 03/21, кредитну картку № НОМЕР_5 , дата відкриття 19.07.2017, термін дії 07/21.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) старт карткового рахунку № НОМЕР_1 - 07.08.2013, зміна (встановлення) кредитного ліміту 07.08.2013- 800,00 грн, 17.09.2013 року збільшення кредитного ліміту -2000,00 грн., 13.07.2016 року збільшення кредитного ліміту 2500,00 грн., 05.01.2017- зменшення кредитного ліміту - 2500,00 грн., 12.05.2017 року збільшення кредитного ліміту 15000,00 грн., 11.07.2017 року збільшення кредитного ліміту 25000,00 грн., 01.10.2017 року - збільшення кредитного ліміту 27000,00 грн., 03.04.2020 року - зменшення кредитного ліміту 0,00 грн.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором б/н від 03 лютого 2011 року станом на 23 травня 2022 року становить 38 119,54 грн, з яких: 28 851,89 грн заборгованість за кредитом; 9 267,65 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України)

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Обґрунтовуючи право на нарахування процентів, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.02.2011 року б/н, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).

Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг в «ПриватБанку», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у вигляді процентів за користування кредитними коштами.

На підтвердження заявлених вимог, АТ КБ ПриватБанк» надало довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), проте суд не приймає її до уваги з огляду на те, що дана довідка підписана позичальником 23 червня 2020 року, тобто через 9 років після підписання анкети заяви, тому відсутні підстави вважати, що дана довідка є складовою частиною договору, до якого приєднався ОСОБА_1 підписавши анкету-заяву і що останній був обізнаний з нею на момент підписання заяви анкети.

До того ж,зі змісту паспорта слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації наведеної в паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не свідчить про укладення кредитного договору.

Крім того, інформація, яка зазначена в паспорті споживчого кредиту, зберігає чинність та є актуальною з 23 червня 2020 року по 07 липня 2020 року, проте, як слідує з розрахунків заборгованості та виписки з особового рахунку, банк продовжував нараховувати та списувати з карти позичальника проценти поза межами даного строку.

Таким чином, відсутні підстави стягувати з відповідача проценти, передбачені паспортом споживчого кредиту, котрий втратив чинність.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку, ОСОБА_1 протягом майже 9 років активно користувався наданими у кредит коштами: знімав готівку, розплачувався карткою у магазинах, кав`ярнях, здійснював безготівковий переказ коштів, що спростовує доводи представника відповідача про відсутність доказів того, що відповідач отримував у кредит кошти та неможливість встановлення розміру заборгованості перед банком.

Разом з цим, як свідчить розрахунок заборгованості, наданий суду позивачем, за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки, які сторонами не узгоджувалися і тим самим тіло кредиту штучно збільшувалося. Зокрема, як слідує із розрахунку за рахунок тіла кредиту були погашені відсотки в сумі 14 520,10 грн, відповідно і тіло кредиту збільшилося на цю суму.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 14 331,79 грн. (28851,89-14520,10).

При цьому суд враховує, що анкета - заява від 03 лютого 2011 року не містить строку повернення кредиту (користування ним), в той же час фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума несплаченого тіла кредиту в розмірі 14 331,79 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позов був заявлений у сумі 38 119,54 грн., а задоволений на 14 331,79 грн. і судові витрати склали 2481грн., то ці витрати розподіляються у такий спосіб:

38 119,54грн./14 331,79 грн.= 2,659; 2481грн./2,659=993,05 грн.

За таких обставин, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 993,05грн.

Виходячи із викладеного, керуючись ст. ст. 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, на підставі ст. ст. 526-527, 530, 1050 та 1054 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Балагурак Вероніки Василівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1Д), розрахунковий рахунок № НОМЕР_7 , , МФО 305299, заборгованість за кредитним договором б/н від 03.02.2011р. за кредитом в сумі 14 331,79.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1Д), розрахунковий рахунок № НОМЕР_7 , , МФО 305299, судовий збір у розмірі 993,05 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. Є. Войницька