ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/5685/19 Номер провадження 22-ц/814/1151/22Головуючий у 1-й інстанції Єжов В.А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник відповідача- прокурор відділу Марченко О.А.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року, ухвалене суддею Єжовим В.А., повний текст рішення складено - 23 листопада 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Котельніков Руслан Миколайович, слідчий прокуратури Харківської області Жеваго Вадим Віталійович, слідчий прокуратури Харківської області Басов Сергій Вікторович, про стягнення компенсації моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особа: слідчий прокуратури Харківської області Котельніков Руслан Миколайович, слідчий прокуратури Харківської області Жеваго Вадим Віталійович, слідчий прокуратури Харківської області Басов Сергій Вікторович, про стягнення компенсації моральної шкоди, у якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 1 267 548 гривень, завданої тривалою бездіяльністю відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що 12.12.2016 р. в порядку ст. 214 КПК України він звернувся до відповідача з заявою про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст. 364, 365, 366, 367, 382 КК України, вчинені слідчим прокуратури Харківської області Поповим Д.В. Вказані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань протягом 24 годин внесені не були. 18.01.2017 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зобов`язано посадову особу Генеральної прокуратури України внести відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 від 12.12.2016 р., до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У порушення вимог КПК України відповідачем лише 03.12.2017 р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. 27.04.2017 р. постановою слідчого прокуратури Харківської області Басова С.В. кримінальне провадження за № 0000303 закрито. Вказана постанова позивачу не направлена. 28.02.2018 р. ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Басова С.В. від 27.04.2017 р. про закриття кримінального провадження за № 0000303. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необґрунтовано та передчасно, слідчим не виконані вимоги закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи. 18.05.2018 р. постановою слідчого прокуратури Харківської області Басова С.В. кримінальне провадження за № 0000303 закрито. 25.06.2018 р. ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Басова С.В. від 18.05.2018 р. про закриття кримінального провадження за №0000303. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необґрунтовано та передчасно, слідчим не виконані вимоги закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всі обставин справи. 24.07.2018 р. постановою слідчого прокуратури Харківської області Жеваго В.В. кримінальне провадження за № 0000303 закрито. 30.10.2018 р. ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 24.07.2018 р. про закриття кримінального провадження за № 0000303. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необґрунтовано та передчасно, слідчим не виконані вимоги закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи. 20.02.2019 р. постановою слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. кримінальне провадження за № 0000303 закрито. 09.04.2019 р. ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. від 20.02.2019 р. про закриття кримінального провадження за № 0000303. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необґрунтовано та передчасно, слідчим не виконані вимоги закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи. 20.05.2019 р. постановою слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. кримінальне провадження за № 0000303 закрито. 27.06.2019 р. ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. від 20.05.2019 р. про закриття кримінального провадження за № 0000303. У вказаному рішенні слідчого судді зазначено, що вказана постанова винесена слідчим необґрунтовано та передчасно, слідчим не виконані вимоги закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всі обставин справи, постанова винесена формально. Позивач зазначає, що відповідач, не зважаючи на ухвали слідчих суддів, його клопотання, докази у кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність та не проводить досудове розслідування у розумні строки, що спричиняє моральні страждання. Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв позивачу як потерпілому моральну шкоду, а саме: з вини відповідача позивач не міг реалізувати своє право на розгляд своєї заяви, поданої до прокуратури, у зв`язку з чим він був вимушений докладати додаткових зусиль для поновлення свого права на розгляд вказаної заяви в порядку, встановленому КПК України, та звертатися до суду за захистом своїх прав; з вини відповідача порушені права позивача не поновлені; з вини відповідача порушення закону не припинено; з вини відповідача досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчого; з вини відповідача позивач як інвалід 2 групи, людина похилого віку, онкохворий повинен був протягом тривалого часу звертатися до суду з скаргами на бездіяльність відповідача, у зв`язку з чим переніс моральні страждання; з вини відповідача позивач позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону; з вини відповідача порушено психологічне благополуччя позивача; з вини відповідача позивач як інвалід 2 групи вимушений був протягом тривалого часу витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, умисно грубо порушених відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації його звичок і бажань, неможливості продовжити активне особисте життя, в особистій репутації, у власній безпеці, у впевненості в собі та в майбутньому, у недоторканості його невід`ємних прав і свобод, у психологічному дискомфорті та почуття несправедливості, що призвело до неможливості задовольнити актуальні для позивача потреби в благополуччі сім`ї, відчутті гідності, соціальної і правової захищеності і вимагає для останнього докладання значних і додаткових зусиль для організації свого життя; з вини відповідача шляхом прийняття незаконних рішень і навмисної незаконної тривалої бездіяльності позивач був незаконно позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя. Позивач вказує, що закон зобов`язує відповідача дотримуватися встановлених правил, за невиконання яких настає відповідальність по відношенню до громадянина, передбачених у вигляді компенсації за спричинення моральної шкоди.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню статті 23, 1174 ЦК України, доведено факти тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведення комплексу дій, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України по розкриттю злочину, зокрема, відповідачем неодноразово приймалися процесуальні рішення про закриття кримінального провадження, без проведення необхідної перевірки доводів заявника, які у подальшому були скасовані судом. Внаслідок довготривалого не вирішення заяви ОСОБА_1 позивач зазнав моральних страждань, які полягали у порушенні нормальних життєвих зв`язків, необхідності звернення до суду з заявами про усунення перешкод, як потерпілого від кримінального правопорушення, що є підставою для відшкодування моральної шкоди Проте, суд не погодився із заявленим позивачем ОСОБА_1 розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України), є надмірним відшкодуванням. Судом враховано той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 1 267 548 грн., а тому визнав за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності, та розумності стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

В апеляційній скарзі Харківська обласна прокуратура, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутні будь-які докази протиправності діянь працівників прокуратури Харківської області (на даний час Харківської обласної прокуратури) під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000303 за ч.1 ст. 364 КК України за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення, вчинене слідчим прокуратури області під час розслідування кримінального провадження № 0000004. Наявність певних недоліків в процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, і відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. Вважає, що ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на постанови слідчого свідчать про реалізацію позивачем, передбаченого КПК України, права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивач. Сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до ЄРДР, а також скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Зазначає, що реалізація особою її права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, за висновком Верховного Суду, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазначив позивач. Цей висновок узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, заподіяну особі. Таким чином, вважає, що вказані обставини справи залишились поза увагою суду першої інстанції, у порушення вимог ст. ст. 81, 89 ЦПК України не надано належну оцінку доводам представників відповідачів, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України просить задовольнити апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження шляхом подання відповідних скарг до суду не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача та не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. ст. 1174, 1176 ЦК України. Зазначає, що вказана правова позиція щодо відшкодування моральної шкоди в результаті оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора у порядку ст. 303 КПК України викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 641/2328/17, від 23.01.2019 р. у справі №638/1413/17; від 28.11.2018 р. у справі № 638/9055/15-ц, від 28.11.2018р. у справі 638/11311/16-ц.

Відзиви на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України не надходили.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У судове засідання втретє не з`явився позивач ОСОБА_1 . За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_1 є позивачем більш, ніж у 250 цивільних справах. За вимогами ЦПК України він повинен добросовісно користуватися цивільними процесуальними правами, цікавитися станом розгляду справ, у разі зміни свого місця проживання повідомляти суду. По справі вбачається зловживання позивачем процесуальними правами, який не повідомив суду адресу свого дійсного проживання у разі зміни, також він не позбавлений можливості отримати інформацію про рух даної справи на сайті «Судова влада України».

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 03.02.2017 року Генеральною прокуратурою України розпочато кримінальне провадження за №0000303 за ч. 1 ст. 364 КК України. На підставі ч.7 ст. 214 та ч.1 ст. 218 КПК України кримінальне провадження для здійснення досудового розслідування скеровано до прокуратури Харківської області (а.с. 64, 65).

27.04.2017 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Басова С.В. кримінальне провадження за № 0000303 закрито (а.с 54-56).

28.02.2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Басова С.В. від 27.04.2017 року про закриття кримінального провадження за № 0000303 (а.с. 51-53).

18.05.2018 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Басова С.В. кримінальне провадження за № 0000303 закрито (а.с. 38-40).

25.06.2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Басова С.В. від 18.05.2018 року про закриття кримінального провадження за № 0000303 (а.с. 37).

24.07.2018 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Жеваго В.В. кримінальне провадження за № 0000303 закрито.

30.10.2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 24.07.2018 року про закриття кримінального провадження за № 0000303(а.с. 32-34).

20.02.2019 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. кримінальне провадження за № 0000303 закрито.

09.04.2019 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. від 20.02.2019 року про закриття кримінального провадження за № 0000303 (а.с 21-23).

20.05.2019 року постановою слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. кримінальне провадження за № 0000303 закрито (а.с. 16-20).

27.06.2019 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Котельнікова Р.М. від 20.05.2019 року про закриття кримінального провадження за № 0000303 (а.с. 12).

При цьому, судом першої інстанції визнано, що як на підстави позову ОСОБА_1 посилався на те, що факт порушення його прав та вимог КПК України у кримінальному провадженні № 0000303 у формі бездіяльності прокуратури Харківської області встановлений судовими рішенням слідчих суддів від 18.01.2017 р., 28.02.2018 р., 25.06.2018 р., 30.10.2018 р., 09.04.2019 р., 27.06.2019 р., які набрали законної сили та мають преюдиційне значення.

Таким чином, оскільки, ухвалами слідчих суддів встановлено противоправну бездіяльність посадових осіб відповідача, суд першої інстанції визнав доводи позивача обґрунтованими.

Позивачем ОСОБА_1 при подачі позову наведений розрахунок моральної шкоди, спричиненої відповідачем, від 05.08.2019 року з посиланням на збірник «Відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Нормативні акти, роз`яснення, коментарі», в яких приведені рекомендації з розрахунку розміру моральної шкоди з урахуванням критерію глибини і тривалості психологічних страждань, а також коефіцієнтів (1;1,5;3), де коефіцієнт дорівнює 5 мінімальним заробітним платам, яка станом на 01.01.2019 р. становить 4 173 грн. (4 173 грн.*5=20865 грн.) Згідно розрахунку сума компенсації моральної шкоди, спричиненої незаконними діями і бездіяльністю відповідача при проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000303 становить 1 267 548 грн., що розраховується наступним чином: 1) характер моральних страждань (тривале психічне страждання) 62 595 грн. (20 865 грн.*3); 2) вид психічних страждань (сором, приниження, страх, відчай) 187 785 грн. (62 595 грн. *3); 3) глибина моральних страждань (триваючий, нестерпний душевний біль) 563 355 грн. (187 785 грн.*3); 4) істотність вимушених змін в житті, які потребують тривалого часу для відновлення 845 032 грн.( 563 355 грн. *1,5); 5) тривалість негативних наслідків (триваючі) 1 267 548 грн. ( 845 032 грн. *1,5).

Крім того, суду надано висновок спеціаліста психолога ОСОБА_2 від 25.07.2018 р. з приводу обставин заподіяння моральної шкоди слідчим прокуратури Харківської області Басовим С.В. у кримінальному провадженні № 0000303, згідно якого сумарна моральна шкода, завдана ОСОБА_1 слідчим з ОВС 2-го СВ СУ прокуратури Харківської області Басовим С.В. при розгляді заяви про кримінальне правопорушення у кримінальному провадженні № 0000303, у період з 07.03.2017 р. по 25.06.2018 р. становить 61 600 000 грн. (а.с. 87-90).

Стягуючи моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у розмірі 5 000 грн., суд першої інстанції визнав факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України.

При цьому, суд першої інстанції відхилив доводи представника відповідача про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, оскільки відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, тобто вина органу влади у даному випадку презюмується. Відповідачі всупереч положень ст.81 ЦПК України не спростували відповідальність держави за завдану у даному випадку моральну шкоду.

Разом з цим, суд першої інстанції не погодився із заявленим позивачем ОСОБА_1 розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із положень ст. ст. 23, 1174 ЦК України та врахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості та справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.95 р. №4.

При цьому, суд першої інстанції в цьому контексті враховував той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 1 267 548 грн., а тому визнав за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності, та розумності стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом спору є стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди у розмірі 1 267 548 гривень, завданої тривалою бездіяльністю відповідача.

Згідно з ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі №227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалах слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про визнання факту заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди діями відповідача, яка, на думку позивача, спричинена винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведення комплексу дій, передбачених КПК України.

Згідно матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000303, протягом 2017р. 2019 р. слідчі прокуратури Харківської області неодноразово закривали кримінальне провадження, постанови про закриття кримінального провадження були скасовані ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова з підстав неповноти досудового розслідування, а вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 обґрунтовував незаконними процесуальними рішеннями органів прокуратури з огляду на їх скасування слідчими суддями, що призвели до неефективного здійснення досудового розслідування слідчими прокурорами у кримінальному провадженні протягом тривалого часу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що звернення ОСОБА_1 до слідчих суддів зі скаргами на дії слідчих, зокрема щодо скасування постанов про закриття кримінального провадження свідчать про реалізацію, передбаченого КПК України, права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокуратури Харківської області (на даний час Харківської обласної прокуратури). Сам факт скасування постанови ухвалою слідчого судді не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані позивачем ухвали слідчими суддями, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Такий висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідача рішеннями, які ним були оскаржені в передбаченому КПК України порядку, або зобов`язання слідчих прокуратури вчинити певні дії не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ухвалами слідчих суддів не встановлено неправомірних або незаконних дій службових осіб прокуратури, оскільки всі постанови про закриття кримінального провадження були скасовані з посиланням на неповноту розслідування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено протиправність дій службових осіб прокуратури Харківської області (на даний час Харківської обласної прокуратури), внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода. Також не встановлено причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями органу прокуратури та заподіяною шкодою, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі №199/1478/17 (провадження №61-4779св18), від 13 березня 2019 року у справі №338/12193/16-ц (провадження №61-18855св18), від 03 квітня 2019 року у справі №211/7655/15-ц (провадження №61-4165св18), від 13 травня 2020 року у справі №638/8636/17-ц (провадження №61-40480св18), від 03 липня 2020 року у справі №686/27965/19 (провадження №61-8293св20), від 03 лютого 2020 року у справі №757/66977/17-ц (провадження №61-15913св20), від 08 вересня 2021 року у справі №638/164/18 (провадження №61-44св21) та від 07 жовтня 2021 року у справі №643/14453/19 (провадження №61-10382св20).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 69), тому відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору в судах усіх інстанцій.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, сплачений Харківською обласною прокуратурою та Державною казначейською службою України при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 56,76 грн. кожним (а.с. 147, 162), слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України -задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Котельніков Руслан Миколайович, слідчий прокуратури Харківської області Жеваго Вадим Віталійович, слідчий прокуратури Харківської області Басов Сергій Вікторович, про стягнення компенсації моральної шкоди відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, понесені Харківською обласною прокуратурою та Державною казначейською службою Україниу розмірі 56,76 грн. кожним компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 липня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов