Справа № 200/5421/13-ц
Провадження № 4-с/932/5/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участі секретаря судового засідання Мотуз Я.А., розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу державної виконавчої служби,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року боржник ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною скаргою, яку обґрунтував тим, що 19.10.2021 року під час оформлення нотаріального договору дізнався про наявність арешту належного йому майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, відносно майна ОСОБА_1 було зареєстровано обтяження на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47098455, від 02.04.2015 року, видавник Бабушкінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Ахмедова Діана Олегівна, державний виконавець; обтяжувач ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції.

Після чого скаржник звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою, в якій просив зняти (скасувати) вищезазначений арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. 11.01.2022 року боржник отримав відповідь, шо на виконанні відділу перебувало виконавче провадження ВП 47098455 з примусового виконання виконавчого листа № 200/5421/13-ц від 23.03.2015 року, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 27 965, 06 грн.

25.11.2015 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, однак арешт не було знято. На даний час Шевченківський відділ не має можливості зняти арешт, оскільки виконавче провадження завершено, а повторно виконавчий лист на виконання не надходив. Матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням строку їх зберігання. Наявний арешт порушує право власності ОСОБА_1 на вільне володіння та розпорядження належним майном.

З урахуванням викладеного, просить визнати бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) неправомірною та зобов`язати відновити виконавче провадження ВП 47098455, скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, видану 02.04.2015 року державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Ахмедовою Діаною Олегівною, та зняти (скасувати) арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та вилучити запис про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, інших державних реєстрах, де цей арешт було зареєстровано.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2022 року відкрито провадження по скарзі, призначено дату судового засідання.

В судове засідання скаржник не з`явився. Причини неявки не повідомив. Повідомлений у встановленому порядку.

Представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився. Повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали скарги, суд вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст. 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 10 цього Закону визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону № 1404-VIII зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

За приписами ст. 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

За змістом ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як встановлено судом, на примусовому виконанні Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 47098455 з примусового виконання виконавчого листа № 200/5421/13-ц від 23.03.2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 27 965, 06 грн.

В рамках цього виконавчого провадження на все майно боржника ОСОБА_1 було накладено арешт та оголошено заборону відчуження майна.

25.11.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Питання про зняття (скасування) арешту державним виконавцем не вирішено.

На даний час матеріали виконавчого провадження знищені, оскільки строк їх зберігання становить 1 рік.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ч. 5 ст. ЗУ 74 «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі частиною 1 статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, єдиним способом захисту порушених прав та інтересів боржника є зобов`язання державного чи приватного виконавця усунути порушення або поновити порушене право. Суд не може в рамках розгляду скарги поновлювати виконавче провадження, скасовувати постанови державного виконавця, знімати (скасовувати) арешт та самостійно вилучати записи про обтяження з відповідних реєстрів. Такі повноваження має суд лише у випадку розгляду позову про зняття (скасування) арешту майна, особою, яка у цьому виконавчому провадженні не є боржником, і спір пов`язаний із вирішенням питання про право власності.

В даному випадку вимоги скаржника є абсолютно некоректними та необґрунтованими. Так, ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірною бездіяльність Шевченківського ВДВС м. Дніпро та поновити виконавче провадження. Однак поновлення виконавчого провадження є неможливим, оскільки воно є знищеним. При цьому Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості поновлення виконавчого провадження за ухвалою суду, оскільки єдиною підставою для відкриття виконавчого провадження є надходження виконавчого документу. Отже, суд не має право відновити виконавче провадження ВП № 47098455.

Стосовно вимоги про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, то виконавче провадження є завершеним, а строк на оскарження відповідної постанови є пропущеним. Більше того, скаржником не наведено переконливих підстав, за яких суд мав би право скасувати постанову про арешт майна, оскільки сама по собі постанова не може бути скасована внаслідок фактичного виконання рішення суду. Скасовується арешт, а не сама постанова, і це відбувається у встановленому порядку, разом із закриттям виконавчого провадження державним виконавцем. Тому правових підстав для скасування постанови про арешт майна судом не встановлено.

Щодо вимоги скарги про зняття (скасування) арешту, суд звертає увагу скаржника, що в силу положень ч. 2 ст. 451 ЦПК України суд може лише зобов`язати державного чи приватного виконавця подати відомості про зняття арешту до відповідних органів суб`єктів державної реєстрації прав. Самостійно вирішувати питання про зняття (скасування) арешту в рамках розгляду цього провадження, суд позбавлений можливості.

Вимога про вилучення запису про арешт з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів, також задоволенню не підлягає, оскільки вилучення, зміна записів про обтяження здійснюється не судом, а нотаріусом, державним реєстратором, іншим суб`єктом державної реєстрації речових прав при знятті (скасуванні) арешту, тобто суд не може вилучити запис про обтяження за відсутності підстав для зняття (скасування) арешту.

Таким чином, усі заявлені скаржником вимоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та свідчать про обрання ним неправильного способу захисту своїх прав. В даному випадку скаржнику було необхідно заявити лише одну вимогу, а саме: зобов`язати державного виконавця, а в разі його відсутності керівника відділу ДВС зняти (скасувати) арешт та заборону відчуження майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в рамках виконавчого провадження ВП № 47098455.

Проте суд розглядає скаргу в межах заявлених вимог і не може самостійно виходити за ці вимоги. Тобто суд не може зобов`язати державного виконавця зняти (скасувати) арешт та заборону відчуження майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), оскільки така вимога не заявлена скаржником.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що у задоволенні скарги належить відмовити з огляду на її необґрунтованість.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258 - 261, 353, 447, 449, 450 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність органу державної виконавчої служби, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів із дня її складення.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ