Справа № 344/1334/22
Провадження № 22-ц/4808/887/22
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Бородовського С.О., ухвалене 31 травня 2022 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

В січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що з 01 березня 2016 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 . Через часті сварки їхні стосунки погіршилися, що негативно впливає на спільну доньку. Посилаючись на те, що подружні відносини фактично припинились, примирення та збереження шлюбу є неможливим, просила задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду в задоволенні заяви відповідача про надання строку для примирення відмовлено. Позов задоволено. Розірвано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 01.03.2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) актовий запис №286.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На його думку, причиною звернення позивачки до суду став конфлікт між ними, який на даний час вирішено. Сторони бажають збереження шлюбу. В телефонній розмові вони дійшли попередньої згоди про примирення та планували після закінчення воєнних дій забрати позов з суду.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був вжити заходи щодо примирення подружжя, оскільки це не суперечить моральним засадам суспільства. Так, він подав заяву 05 квітня 2022 року про відкладення розгляду справи та надання строку для примирення терміном на 6 місяців. Проте суду відклав справу на 31 травня 2022 року та відмовив у задоволенні клопотання про надання строку для примирення.

Посилаючись на зазначені обставини, просив рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Правом на подання відзиву позивачка не скористалась.

В силу частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу. Заява відповідача про надання строку для примирення є необґрунтованою належними правовими підставами та не підлягає задоволенню. Більше того протягом строку з дня відкриття провадження у справі по день судового засідання відповідач мав можливість вживати заходи щодо примирення подружжя.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2016 року року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 286 (а.с. 14).

У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16 лютого 2017 року (а.с. 6).

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України).

Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначила, що їхнє з чоловіком сімейне життя не склалося, а подальше збереження сім`ї вважає неможливим. Стверджувала, що примирення з відповідачем є недоцільним, а розірвання шлюбу не суперечитиме особистим та майновим правам сторін, а також правам спільної дитини.

У свою чергу відповідач 05 квітня 2022 року подав заяву, в якій просив надати час для примирення, оскільки його дружина та син є сенсом його життя.

Разом з тим як вбачається з матеріалів справи сторони є батьками доньки ОСОБА_6 , на що звернув увагу суд першої інстанції, визнаючи вказане клопотання необґрунтованим.

Суд першої інстанції, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать її інтересам, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Зазначене узгоджується з положеннями, викладеними в постановах Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №442/6319/16-ц та від 21.03.2019 року у справі №569/1011/18.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд не надав йому час на примирення з дружиною, оскільки згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 03.12.2020 року у справі № 456/848/16-ц, від 11.11.2020 року у справі № 369/7035/18, від 09.09.2020 року у справі № 521/7207/18, від 20.07.2020 року у справі № 349/1031/17, від 10.06.2020 року у справі № 643/5316/18 та інших.

Беручи до уваги те, що апелянтом не обґрунтовувалась необхідність надання строку на примирення подружжя, а також враховуючи те, що ОСОБА_2 не бажає зберігати подружні відносини із заявником, доводи відповідача про порушення його права на призначення подружжю строку для примирення є безпідставними.

В даному випадку, з огляду на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, слід прийти до висновку, що сторони не відновили та не продовжують відносини.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності, доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-383, 384, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 31 травня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 26 липня 2022 року