Справа № 526/644/22
Провадження № 2/526/319/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2022 рокуГадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Максименко Л.В.

секретаря судового засідання Павленко Т.І.

адвоката Рой І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гадяч цивільну справу № 526/644/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Гадяцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

з участю позивача ОСОБА_1

в с т а н о в и в:

16 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Гадяцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді від 06 червня 2022 року провадження у зазначеній справі відкрито.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, суду пояснила, що їй на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстрований її син ОСОБА_2 , який з 2015 року в будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує. Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування цим жилим приміщенням.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення в матеріалах справи.

Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 є власником 1 / 2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом про Державну реєстрацію прав.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , 1974 р.н.

Згідно довідки Гадяцької міської ради по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

На підтвердження доказів та позовних вимог ОСОБА_1 надала до суду акти обстеження домоволодіння від 11.08.2021, 22.11.2021 та 08.02.2022 на предмет проживання ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , з яких вбачається, що відповідач не проживає за даною адресою з 2015 року.

Суд критично відноситься до наданих доказів, так як акти від 11.08.2021 та 22.11.2021 складені одноособово депутатом міської ради Боцулою О.А. і не містять жодної інформації, як то наявність чи відсутність особистих речей у будинку, поштової кореспонденції і т. п. на підставі яких зроблено висновки. Не містить такі дані і акт від 8 лютого 2022 року, тому з яких джерел особи, які складали акти, взяли інформацію про відсутність ОСОБА_2 за вищевказаною адресою з 2015 року невідомо.

Відповідно до приписів статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, перший акт уповноваженою особою складено 11 серпня 2021 року, отже факт відсутності ОСОБА_2 за місцем проживання вперше зафіксовано у серпні 2021 року, а позов надійшов до суду у травні 2021 року. Таким чином факт відсутності ОСОБА_2 за місцем реєстрації зафіксовано за менший період, ніж рік.

Крім цього, не доведено факт постійної відсутності відповідача у спірному домоволодінні протягом року, оскільки додано акти лише за три місяці: серпень, листопад 2021 року та 8 лютого 2022 року, поміж тим між фіксаціями даного факту були значні проміжки часу. Крім цього, ОСОБА_2 отримав повістку в судове засідання, призначене на 14 червня 2022 року за місцем своєї реєстрації.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 та ч.6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

В силу ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Такий правовий висновок викладено у постановах ВС від 24.10.2018 року, справа №490/12384/16-ц, від 22.11.2018 року, справа №760/13113/14-ц.

За наведеного вбачається, що в обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що відповідач зареєстрований будинку, не проживає у спірній квартирі з 2015 року, оскільки виїхав за кордон.

Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач без поважних причин більше року не проживає у спірній квартирі, так як ним була отримана повістка в судове засідання, а три наявні акти не є належними та беззаперечними доказами, ґрунтуються на припущеннях та суперечливих даних, на яких не може ухвалюватися рішення суду.

Інших належних доказів, в обґрунтування позову, крім зазначених вище, позивачка не надала.

Клопотань про допит свідків від позивачки до суду не надійшло. Надана в якості доказу ксерокопія документу на ім`я ОСОБА_2 , виданого в рф не може бути прийнята судом до уваги в якості доказу, оскільки до цього часу за обліковими даними відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб відповідач є громадянином України, 17.04.2015 вдруге документований паспортом громадянина України і є постійно зареєстрованим з 2006 року за адресою АДРЕСА_1 .

Реєстрація ОСОБА_2 у м. ростов на дону, рф, не є достатнім доказом про його постійне місце проживання на даній території та постійну відсутність більше року за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 . За наведених обставин відповідач в установленому законом порядку мав знятися з реєстрації та військового обліку в Україні, після чого отримувати громадянство рф та реєстрацію на території росії.

Крім цього позивач не надала доказів того, що вона є одноосібним власником будинку в АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, позивач вказала, що реєстрація у домоволодінні її сина позбавляє можливості отримувати субсидію, однак при цьому не надала доказів, що саме з цих підстав їй відмовлено в отриманні субсидії та що вона не користується відповідними пільгами.

Позивачем не доведено порушення її прав власника на житловий будинок тим, що там зареєстрований, але не проживає відповідач. Судом також не встановлено наявність спору, який би існував між сторонами процесу та потребував судового захисту.

Таким чином, судом не встановлено нагальної суспільної необхідності для застосування таких обмежень права на повагу до житла, які зазначені у позовній заяві, а матеріали справи не містять наявних обставин, які б дали право визнати відповідача особою, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

- позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Гадяцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 .

Третя особа виконавчий комітет Гадяцької міської ради, місцезнаходження м. Гадяч, вул. Л.Українки, 3, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 04057327

Повний текст рішення суду складено 29 липня 2022 року.

Головуюча: Л. В. Максименко