Дата документу 10.08.2022 Справа № 333/2106/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/2106/22 Головуючий у 1 інстанції Дмитрієва М.М.
Провадження №22-ц/807/1643/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2022 року про визнання позовної заяви неподаної та повернення позивачу у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко істлайн Запоріжжя», ОСОБА_2 , про захист прав споживача, визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, стягнення суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ніко істлайн Запоріжжя», ОСОБА_2 , про захист прав споживача, визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, стягнення суми.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2022 року зазначена позовна заява залишена без руху, у зв`язку з тим, що не відповідала вимогам ч. 4 ст.177 ЦПК України, а саме - через несплату судового збору. Позивачу було надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що звільнений від сплати судового збору. На виконання вимог ухвали від 14 червня 2022 року подав до суду першої інстанції уточнений позов з мотивуванням такого звільнення на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», проте суд його проігнорував. Посилаючись на постанови ВС щодо необхідності звільнення від сплати судового збору у зазначеній категорії справ, скаржник вважає оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою. Вважає, що наявні законні підстави для розгляду судом його позову без сплати судового збору.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 липня 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 07 липня 2022 року особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 27 липня 2022 року для надання можливих відзивів на вищезазначену апеляційну скаргу.

Однак, в строк визначений судом, на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали від 14 червня 2022 року про залишення позовної заяви без руху, а тому підстав для відкриття провадження у справі немає.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним, стягнути кошти.

Ухвалою від 14 червня 2022 року зазначена позовна заява залишена без руху, у зв`язку із тим, що не відповідала вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України, а саме - через несплату судового збору. Позивачу було надано строк для усунення недоліків.

15 червня 2022 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій виклав незгоду із ухвалою суду про залишення позову без руху із посиланням на те, що між його дружиною та ТОВ «Ніко істлайн Запоріжжя» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля. Проте позивач його не схвалює, витрачені дружиною кошти вважає використаними не в інтересах сім`ї, зазначив, що під час підписання цього договору не зміг скористатись правами та обов`язками, що передбачені ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів». Оскільки на укладання цього договору позивач згоди не надавав, хоч вважає таку згоду обов`язковою, в розумінні вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та враховуючи норми СК про спільне сумісне майно подружжя, придбане під час перебування у зареєстрованому шлюбі, він є споживачем за оскаржуваним договором і має право на судовий захист та звільнення від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 вказаного закону.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно визначився з їх характером та нормами права, що їх регулюють.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача, визначене у ст.21 зазначеного Закону, є порушеним, таким чином надавши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВС від 24 лютого 2022 року у справі № 336/7773/21 (провадження № 61-2771ск22).

Відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом, помилково вважав його таким, що пов`язаний із захистом прав споживачів, адже обґрунтовуючи позовні вимоги, скаржник не навів жодних обставин, які могли б свідчити про наявність у нього порушеного права, передбаченого ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів»

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (ЦК України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» та ін.)

За таких обставин та враховуючи відсутність спору щодо захисту прав споживачів та наявність спору, пов`язаного оспорюванням договору купівлі - продажу де заявник не є стороною цього договору ,апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правомірно залишив позовну заяву без руху з підстави несплати судового збору.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга не містить.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Крім того, слід зазначити, що у відповідності до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для його повернення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду від 07 липня 2022 року скаржнику відстрочено сплату судового збору до дати розгляду апеляційної скарги по суті. Оскільки в ході апеляційного розгляду встановлено відсутність спору щодо захисту прав споживачів у цій справі, апеляційну скаргу залишено без задоволення, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі, встановленому п. 9 ч. 2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-382, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 10 серпня 2022 року.

Головуючий:

Судді: