Справа № 570/4629/21
Номер провадження 2/570/254/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

за участю: секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки, адвоката Тимошенко О.В.

представника відповідача, адвоката Хвеся В.М.

представника ООіП ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне за правилами загального позовного провадження

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в :

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2010 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з тим, що нормальні подружні стосунки у них з відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння між ними, наразі вони не підтримують жодних подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, між ними немає порозуміння та жодних спільних інтересів, сім`я розпалася та подальше збереження шлюбу неможливе, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить їх шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей в сумі по 3500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей, визначити місце проживання дітей з нею та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала і пояснила, що сімейні стосунки між нею та відповідачем погіршилися з 2018 року і на даний час вона не бачить можливості проживати разом з ним та перебувати у шлюбі. Відповідач вихованням та утриманням дітей не займається, крім того вчиняє домашнє насильство свідком чого є як їхні діти, так і сусіди. Крім того, він не несе витрати на утримання будинку та сплату комунальних послуг, постійно приводить додому сторонніх осіб, без її відому встановив у будинку звукозаписуючий пристрій, а тому подальше проживання разом в такій атмосфері є неможливим. Вважає, що після розірвання шлюбу діти мають проживати з нею, оскільки відповідач не зможе забезпечити їх належне виховання і утримання. Відповідач процевлаштований офіційно і зможе сплачувати аліменти в розмірі, який вона просить у позовній заяві, оскільки витрати на дітей є значними, тим більше, що на даний час у дітей онлайн навчання і для його належного забезпечення необхідні відповідні технічні засоби. Вона як матір робить все можливе для забезпечення дітей всім необхідним, однак для їх належного утримання буде достатньою сплата аліментів в розмірі 7000 грн. на обох дітей. Зважаючи на це, просить позов задоволити.

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Тимошенко О.В., в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відповідач ОСОБА_7 є працездатною особою, офіційно працевлаштований, а тому матиме змогу платити аліменти в розмірі, який просить позивачка у позовній заяві, а недостатність коштів не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів. Крім того, вказала, що незважаючи на те, що сторони проживають за однією адресою, позовна вимога про визначення місця проживання дітей з матір`ю є підставною, оскільки закон не забороняє вирішувати це питання навіть в такій ситуації, на підтвердження чого надала копію постанови Верховного Суду від 18.03.2021 року у аналогічних правовідносинах, а тому просить задоволити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 в одному із судових засідань позовні вимоги визнав частково і не заперечив проти розірвання шлюбу, так як примирення між ним та позивачкою не відбулося, однак просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього аліментів та визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з позивачкою. Зазначив, що дуже часто діти перебувають у батьків дружини, а коли у нього вихідний, то знаходяться з ним. Він добровільно надає кошти на утримання дітей, офіційно працевлаштований і працює водієм-інкасатором в АТ "Ощадбанк", отримує заробітну плату в розмірі 13100 грн., однак стягнення з нього аліментів у розмірі, який просить позивачка, є надто значним для нього.

Представник відповідача ОСОБА_7 , адвокат Хвесь В.М., в судовому засіданні підтримав пояснення відповідача і зазначив, що він не ухиляється від виховання і утримання дітей, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дітей та стягнення з відповідача аліментів.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Городоцької сільської ради Рівненського району, ОСОБА_8 в одному із судових засідань надавала пояснення, що службою у справах дітей ще 22 лютого 2022 року здійснювався виїзд для обстеження умов проживання даної сім`ї. За зібраними матеріалами було з`ясовано, що умови проживання дітей хороші. Дочка проживає в одній кімнаті з мамою, а син - в одній кімнаті з татом. ОСОБА_7 стверджував, що проводить вільний час з дітьми і бере участь у їх вихованні. Батькам пропонувалося добровільно врегулювати спір з приводу визначення місця проживання дітей, однак цього не відбулося. Діти однаково прихильні і люблять обох батьків, а тому і було зроблено висновок про можливість проживання дітей як з матір`ю, так і з батьком.

Представник третьої особи, Служби у справах дітей Городоцької сільської ради Рівненського району, Шах Н.І. в судовому засіданні додатково зазначила, що під час підготовки висновку про визначення місця проживання дітей, діти не опитувалися, так як не досягли десятирічного віку. Ситуація у сім`ї змінюється, оскільки відбуваються постійні сварки, свідками яких є діти, які переживають з цього приводу. Питання хто де проживатиме надалі - не врегульоване, тому і виникають ці спори. Підтримала висновок органу опіки і піклування, що визначити місце проживання дітей з кимось одним із батьків неможливо, оскільки діти прихильні до обох батьків.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2010 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв, які долучені до матеріалів справи.

Нормальні подружні стосунки між сторонами не склалися, тривалий час сторони, хоча і проживають в одному будинку, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети, на примирення не згідні. Як стверджує позивачка, постійної, достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає.

Судом вживалися заходи до примирення подружжя, але за строк, який був наданий судом для примирення, сторони не примирилися. Навпаки, в цей період між сторонами відбулася бійка і 13.08.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 ч.1 КК України. Відповідач ОСОБА_7 в свою чергу в судовому засіданні ствердив, що і за його заявою відомості також внесені до ЄРДР, оскільки йому також було спричинено тілесні ушкодження.

Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім`я існує формально, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них і інтересам їх неповнолітніх дітей. Тому суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними.

Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, то суд виходить із того, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з ч.ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", рішення від 11липня 2017 року у справі "М. С. проти України").

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживають в будинку по АДРЕСА_1 , який як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 54208506 від 29.02.2016 року зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , однак є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний за час перебування у шлюбі.

Як вбачається із копії витягу з ЄРДР по кримінальному провадженні № 0000362 від 13 серпня 2022 року, на підставі заяви ОСОБА_1 про нанесення їй тілесних ушкоджень її чоловіком ОСОБА_7 , СД ВП № 1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області наразі проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

У висновку Органу опіки та піклування Городоцької сільської ради щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, який затверджений рішенням виконавчого комітету Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області № 82 від 10 травня 2022 року вказано, що врахувавши матеріальне становище батьків, вік дітей, психологічний стан дітей, особисту прихильність до батьків, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, можливості створення належних умов для виховання дітей, дохід кожного з батьків, члени комісії з питань захисту прав дитини Городоцької сільської ради встановили, що батьки практично мають однакові належні матеріально-побутові умови. Діти разом з батьком та матір`ю проживають в одному будинку та знаходяться на утриманні та вихованні обох батьків, а тому діючи в найкращих інтересах дітей, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини від 29 квітня 2022 року, орган опіки та піклування Городоцької сільської ради вважає, що визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , можливо як з мамою ОСОБА_1 , так і з батьком, ОСОБА_7 .

Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_7 вчиняє щодо позивачки ОСОБА_1 насильство і за її заявою про нанесення їй тілесних ушкоджень правоохоронними органами проводиться досудове розслідування, тому суд приходить до висновку, що проживання дітей разом з батьком не буде відповідати їх інтересам, оскільки такими діями батько показує для дітей поганий приклад побудови сімейних стосунків та взаємовідносин між членами сім`ї, а тому суд вважає, що висновок органу опіки та піклування не вмотивований належним чином, суперечить дійсним обставинам справи, не відповідає інтересам дітей, тому не може бути врахований при ухваленні рішення в даній справі.

Доводи відповідача ОСОБА_7 про те, що і за його заявою внесено відомості до ЄРДР про нанесення йому тілесних ушкоджень, суд не може прийняти до уваги, оскільки вони не підтверджені жодним доказом. Якщо навіть допустити, що бійка між сторонами була взаємною, то відповідач, як представник сильної статі, який переживає і хвилюється за своїх дітей, мав вжити всіх залежних від нього заходів для припинення сварки і бійки, з тим, щоб діти таких сцен не бачили, не отримували психологічних травм, але він допустив до того, що дружина отримала тілесні ушкодження і на даний час за даним фактом проводиться досудове розслідування. Така поведінка відповідача, на переконання суду, ніяк не може свідчити, що він належно піклується про своїх дітей і може в повній мірі забезпечити їх належне виховання. Факт бійки між батьками негативно впливає на психологічний стан дітей, діти в такій ситуації переносять стрес.

Встановивши, що сторони проживають в одному будинку, практично мають однакові належні матеріально-побутові умови, однак, батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей, за час розгляду справи, наданий строк на примирення, стосунки між сторонами лише загострилися, в цій ситуації неможливо категорично відкинути можливість подальшого поділу спільного майна подружжя, що в кінцевому результаті може призвести до того, що будинок буде розділено і сторони матимуть свої частини будинку, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю і це буде виключно в інтересах дітей, оскільки на матері завжди лежить більша відповідальність за створення належних умов проживання дітей (виконання суто жіночих обов`язків, як правило, прання білизни, прибирання, готування їжі, допомога дітям у підготовці уроків, догляд дітей під час їх хвороб і т.д.). При цьому слід зауважити, що відповідач ОСОБА_7 жодним чином не обмежений у можливості реалізації належного йому права на спілкування із дітьми та участь у їх вихованні та утриманні.

Пояснень сторони відповідача про те, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей і стягнення аліментів є безпідставними, бо сторони проживають в одному будинку і батько матеріально забезпечує дітей, не ґрунтуються на вимогах закону. Діюче сімейне законодавство не забороняє в такому випадку вирішувати питання визначення місця проживання дітей і стягнення аліментів, тим паче, що шлюб між сторонами розривається даним рішенням суду.

Оскільки суд визначає місце проживання дітей з матір`ю, то, відповідно, має бути вирішене і питання стягнення аліментів на їх утримання.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що відповідач є здоровим, працездатним, інших утриманців немає, доказів, які б це спростовували суду не надано, він працює водієм-інкасатором у філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк"і отримує заробітну плату, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення і стягненню підлягають аліменти на утримання дітей в сумі 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, а не в сумі 3500,00 грн., як того просила позивачка у позовній заяві, починаючи з 06 жовтня 2021 року і до повноліття дітей. Встановлюючи вказаний розмір аліментів, суд враховує всі обставини справи у їх сукупності, а саме стан здоров`я відповідача і дітей, його матеріальний стан і матеріальний стан позивачки і дітей. Крім того, судом береться до уваги і вимога ст.182 СК України про мінімальний розмір аліментів.

На думку суду, таке рішення буде законним і справедливим, відповідатиме інтересам дітей і їх належному утриманню, цей розмір аліментів є реальним для стягнення у даному регіоні. Суд враховує, що витрати на дітей в даний час є великими, а батьки зобов`язані створити належні умови для проживання і розвитку дітей.

Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.430 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

В зв`язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути судовий збір по вимозі про стягнення аліментів, як це передбачено ст.141 ЦПК України, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду, а також стягнути на користь позивачки судовий збір по вимозі про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, який вона сплатила при подачі позову до суду, а також відповідно до ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу, розмір яких підтверджено належними доказами. Суд вважає, що сума витрат на правничу допомогу є співрозмірною тій роботі, яка була проведена адвокатом під час підготовки позову і слухання справи судом.

Керуючись ст.ст.7, 76, 78, 81, 89, 137, 141, 263-265, 273, 352, 354, 430 ч.1 п.1, ч.2 ЦПК України, ст.ст.105, 110, 112, 160, 161, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, Законом України "Про охорону дитинства", суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей - задоволити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зареєстрований 22 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції (актовий запис № 57).

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочки - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_13 за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 :

- на неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочки - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі по 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття;

- сплачений судовий збір в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень по позовних вимогах про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей;

- витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 11000 (одинадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на рахунок UA0017295 (Отримувач коштів ГУК у Рівненській області/Рівненський район. Банк одержувача - Казначейство України (ЕАП). Код отримувача (код за ЄДПРОУ) 38012494. Код класифікації доходів бюджету 22030101. Призначення платежу - судовий збір (Рівненський районний суд Рівненської області) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень по вимозі про стягнення аліментів.

Рішення в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 07 жовтня 2010 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 05 липня 1996 року Кіровським РВ УМВС України у Кіровоградській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Третя особа - Служба у справах дітей Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, що знаходиться за адресою: вул.Шевченка, № 4, с.Городок, Рівненського району, Рівненської області, .

Повний текст рішення виготовлено 30 вересня 2022 року.

Суддя Остапчук Л.В.