Номер провадження: 22-ц/813/5468/22
Справа № 522/2387/14-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка І.А.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Черкасової Олени Олексіївни в інтересах Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, по справі за позовом ПАТ «Марфін банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ПАТ «Марфін банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі його Одеської обласної дирекції задоволено частково. Стягнуто солідарно заборгованість на користь позивача з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень, та з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №00394/FO від 28.12.2007 року у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень та судові витрати.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2017 року змінено. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00394/Б0 від 28.12.2007 року у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень, з яких: 729 021, 11 дол. США - за кредитом (основний борг); 462 513, 40 дол. США - по сплаті відсотків за користування кредитом; 11 933 287, 75 грн. - за пенею за несплату основного боргу; 16 956 773, 02 грн. - за пенею за несплату відсотків;

стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00394ЯЮ від 28.12.2007 року у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень, з яких: 730 021, 11 дол. США - за кредитом (основний борг); 462 513, 40 дол. США - по сплаті відсотків за користування кредитом; 11 933 287, 75 грн. - за пенею за несплату основного боргу; 16 956 773, 02 грн. - за пенею за несплату відсотків.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 03.06.2019року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору поруки припиненим.

28 вересня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2018 року по справі №522/23287/14-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та виконавчого листа, виданого на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.05.2018 року по справі №522/23287/14-ц про стягніння заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вказаної заяви зазначили, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 27.11.2008р. уклали попередній договір, посвідчений нотаріально, про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбати у ОСОБА_3 садовий будинок, заг. пл. 491 кв.м., житл. пл. 111 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою заг. пл. 0,0572 га, кадастровий номер :38:016:0055 та в майбутньому укласти договір купівлі-продажу.

05 червня 2012 року ПАТ «МТБ Банк» з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

На виконання рішення суду було видано виконавчі листи від 19.06.2018р. та від 17.05.2018р..

На підставі виконавчого листа виданого 19.06.2018р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ 14.09.2018р. відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060,70 грн., та винесено постанови 21.09.2018р. та 14.11.2018р. про арешт майна боржників, 28.11.2018р. про розшук майна боржника, про арешт коштів 03.10.2018р. і 23.03.2020р., а 01.06.2020р. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

На підставі виконавчого листа виданого 17.05.2018р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ 17.09.2018р. відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060,70 грн., та винесено постанови 13.09.2018р., 15.11.2018р., та 16.11.2018р. про арешт майна боржників, про арешт коштів 05.02.2018р. і 18.02.2020р., а 15.06.2020р. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Проте як стало відомо заявникам, 06.05.2019р. призначено публічні торги на платформі ДП «СЕТАМ» предмету іпотеки: садового будинку, заг. пл. 491 кв.м., житл. пл. 111 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою заг. пл. 0,0572 га, кадастровий номер :38:016:0055. Проте торги не відбулись.

06 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом виданого судом 17.05.2018р. про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. 07.11.2019р. приватним виконавцем було направлено ОСОБА_3 повний звіт про незалежну оцінку майна від 01.11.2019р.. 18.12.2019р. було призначено публічні торги предмету іпотеки на платформі ДП «СЕТАМ» садового будинку та земельної ділянки. Торги не відбулись і стягувач ПАТ «МТБ Банк» виявив бажання звернути стягнення на предмет іпотеки та 23.01.2020р. приватним нотаріусом Іллічовою Н.А. видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно (садовий будинок та земельну ділянку).

18 березня 2021 року ПАТ «МТБ Бак» згідно договорів купівлі-продажу продав вказаний садовий будинок та земельну ділянку ОСОБА_7 заг. вартість 6 924 450 грн..

Проте в подальшому за даними виконавчими листами знову було відкрито виконавчі провадження 30.08.2021р. приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. №66646709 та за №66653133, за якими вказано заборгованість без урахування того, що в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки.

У зв`язку з наведеним заявниці просять визнати виконавчі листи №522/2387/14-ц виданий 19.06.2018р. про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та №522/2387/14-ц виданий 17.05.2018р. про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості на користь ПАТ «МТБ Банк» у розмір 1 191 534,51 дол. США згідно п. 3 ст. 432 ЦПК України такими, що не підлягають виконанню.

09 листопада 2021 року від стягувача ПАТ «МТБ БАНК» до суду надійшли письмові пояснення, згідно яких стягувач просить відмовити у задоволенні заяви, визнавши що стягувач на підставі ст. 49 Закону України «Про іпотеку» виявив бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 19.12.2019р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. Банку були видані свідоцтва про право власності на садовий будинок та земельну ділянку. Проте за рахунок прийнятого стягувачем майна на баланс було погашено лише частину боргу за рішенням суду, а тому виконавчі листі підлягають виконанню на залишок заборгованості 815 345,86 дол. США та 28 890,70 грн..

11 листопада 2021 року в судове засідання не з`явились ОСОБА_2 , причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була сповіщена належним чином, та ОСОБА_1 , яка надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, представник ПАТ «МТБ Банк», яка також надала заяву про розгляд справи у їх відсутність та просила заяву залишити без задоволення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню задоволено.

«Суд визнав виконавчий лист №522/23287/14-ц, виданий Приморським районним судом м. Одеси від 19.06.2018 року щодо ОСОБА_1 та виконавчий лист щодо ОСОБА_2 , виданий 17.05.2018р. про стягнення заборгованості у розмірі 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень, за рішенням суду з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, такими, що не підлягають виконанню.»

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описок в ухвалі суду від 19 листопада 2021 року задоволено.

Суд виправив описки, допущені в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року по справі №522/2387/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа - ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним, а саме,

в описовій та мотивувальній частині ухвали суду від 19.11.2021 року місцевий суд зазначив «вважати вірним позивачем «Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», замість помилково зазначеного «Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі його Одеської обласної дирекції»; вважати вірною суму заборгованості за кредитом (основний борг) «729 021,11 дол. США», замість помилково зазначеної «730 021,11 дол. США»; вважав вірним покупцем « ОСОБА_7 », замість помилково зазначеного « ОСОБА_8 »; вважати вірними поручителями « ОСОБА_1 та ОСОБА_2 », замість помилково зазначеного « ОСОБА_1 »; та вважати вірним в резолютивній частині ухвали суду номер справи «№522/2387/14-ц», замість помилково зазначеного «№522/23287/14-ц»:

Суд виклав на другому аркуші у восьмому абзаці описової частини ухвали речення в наступній редакції: «Торги не відбулись і стягувач ПАТ «МТБ Банк» виявив бажання звернути стягнення на предмет іпотеки і 23.01.2020р. приватним нотаріусом Іллічовою Н.А. видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно (садовий будинок та земельні ділянку);

виклав другий абзац резолютивної частини ухвали суду в наступній редакції:

«Визнати виконавчий лист №522/2387/14-ц, виданий Приморським районним судом м. Одеси 19.06.2018 року щодо ОСОБА_1 та виконавчий лист щодо ОСОБА_2 , виданий 17.05.2018р. про стягнення заборгованості 1 191 534,51 дол. США та 28 890 060,70 гривень, за рішенням суду за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, такими, що не підлягають виконанню».

В апеляційній скарзі адвокат Черкасова Олена Олексіївна в інтересах Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

На підставі ст. 29 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», на виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02.03.2022р. та 16.03.2022р., у зв`язку із введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р., керуючись статтею 26 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24.02.2022р. та рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022р. щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано Розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, до якого внесені зміни розпорядженням №2 від 16 березня 2022 року, відповідно до п.п. 3-4 якого:

Зважаючи на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, підрозділів територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя, розгляд цивільних справ продовжити без участі учасників провадження в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Учасники справи мають права, встановлені ст. ст. 43, 49 ЦПК України, в тому числі, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Суд здійснює виклик сторін у судові засідання, в тому числі, шляхом надіслання судових повісток в порядку, встановленому ст. ст. 128, 130 ЦПК України.

Сторони по справі про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Отже, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 16 серпня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга адвоката Черкасової Олени Олексіївни в інтересах Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» підлягає задоволенню за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно статті 18 ЦПК України, в редакції чинної на час звернення стягувача до суду з заявою, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 431 ЦПК України).

Відповідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа за позовом ПАТ «Марфін банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі його Одеської обласної дирекції задоволено частково. Стягнуто солідарно заборгованість на користь позивача з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень та з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №00394/FO від 28.12.2007 року у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень та судові витрати.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 23.03.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ «Марфін Банк» задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2017 року змінено. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00394/Б0 від 28.12.2007 року у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень, з яких: 729 021, 11 дол. США - за кредитом (основний борг); 462 513, 40 дол. США - по сплаті відсотків за користування кредитом; 11 933 287, 75 грн. - за пенею за несплату основного боргу; 16 956 773, 02 грн. - за пенею за несплату відсотків;

стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00394ЯЮ від 28.12.2007 року у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень, з яких: 730 021,11

дол. США - за кредитом (основний борг); 462 513, 40 дол. США - по сплаті відсотків за користування кредитом; 11 933 287, 75 грн. - за пенею за несплату основного боргу; 16 956 773,02 грн. - за пенею за несплату відсотків. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 03.06.2019р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору поруки припиненим.

В порядку примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження №59989990, в результаті вжитих приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», було описано, арештовано, визначено ринкову вартість та передано на примусову реалізацію за допомогою системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ https://torgi.minjust.gov.ua/, нерухоме майно боржника - ОСОБА_3 , а саме: садовий будинок загальною площею 491 м2, житловою площею 111 м2, реєстраційний №11047888, за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, площею 0,0572 га. кадастровий №:38:016:0055, за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно виступає предметом іпотеки за договором договору іпотеки і передано ОСОБА_3 стягувачу в забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Торги з продажу описаного та арештованого майна боржниці, які були призначені на 18.12.2019 року, оголошено такими, що не відбулись, в зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Банк, на підставі ст. 49 Закону України «Про іпотеку», виявив бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. На підставі Акту про реалізацію предмета іпотеки від 19.12.2019 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою H.A.. Банку видані свідоцтва про право власності на садовий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

18 березня 2021 року Банк продав ОСОБА_8 земельну ділянку за 2 423 557,50 грн. та садовий будинок 4 500 892,50 грн..

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. 30.08.2021р. відкрито ВП №66646709 за виконавчим листом виданого Приморським районним судом м. Одеси 19.06.2018р. щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень.

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. 30.08.2021р. відкрито ВП №66653133 за виконавчим листом виданого Приморським районним судом м. Одеси 17.05.2018р. щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у розмірі 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень.

Задовольняючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що начебто в матеріалах справи наявні докази того, що оскільки торги не відбулись, то в порядку виконання судового рішення стягувачем, було отримано у власність за його бажанням садовий будинок та земельну ділянку, які не було зараховано як погашення боргу, то таким чином виконавчі листи на суму 1 191 534, 51 дол. США та 28 890 060, 70 гривень є такими що не підлягають виконанню, а тому заява підлягає задоволенню.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина 5 статті 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 статті 22, стаття 64 Конституції України).

Положення пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із положеннями статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень статей 3, 15 ЦК України, статей 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом виконання рішень суду.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (абзац 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, абзац 3 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 року).

У пункті 1 постанови №6 Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із положеннями частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на виконання рішення суду, що є складовою частиною здійснення правосуддя, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

В поясненнях на заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач ПАТ «МТБ БАНК» стверджував, що за рахунок прийнятого стягувачем на баланс іпотечного майна було погашено частину боргу визначену рішенням суду, а саме, 362 875,98 дол. США. 19.12.2019р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. Банку були видані свідоцтва про право власності на садовий будинок та земельну ділянку. Тому виконавчі листі підлягають виконанню на залишок заборгованості 815 345,86 дол. США та 28 890,70 грн.. У зв`язку з цим, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. були прийняті постанови від 09 листопада 2021 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних в межах виконавчого провадження №66653133, боржником за яким виступає ОСОБА_2 та №66646709 боржником за яким виступає ОСОБА_1 , що перебувають на примусовому виконанні у приватного виконавця. Отже на теперішній час заборгованість перед Банком не погашена й рішення суду першої інстанції підлягає виконанню.

До поясненнь Банком надані постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. від 09 листопада 2021 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних (а.с. 176-179, 180-183), на які суд першої інстанції взагалі не звернув увагу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розглядаючи аналогічну справу, Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14 (провадження №61-43447св18) дійшов правого висновку, а саме, «Згідно вимог частини четвертої статті 369 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання заяви, що розглядається) у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Указані положення кореспондуються з відповідними положеннями частини другої статті 432 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду заяви), згідно з якими суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Заявники як на підставу для задоволення заяви в даній справі посилались на те, що виконавчі листи були пред`явлені до виконання після закінчення строків пред`явлення їх до виконання.

Законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині четвертій статті 369 ЦПК України, на яку посилались заявники у даній справі.

При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Такі висновки викладені в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».

Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що рішення про стягнення боргу з заявників набрало законної сили 03 березня 2015 року, тому виконавчі листи на виконання такого рішення мали бути пред`явлені до виконання за вимогами чинного на той час законодавства до 03 березня 2016 року, а також врахувавши, що стягувач пред`явив виконавчі листи до виконання у липні 2016 року, тобто з пропуском указаного строку для пред`явлення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог заяви в даній справі та визнання спірних виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню».

Згідно із частинами 1-4 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, що «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «… якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 24-25, п. 57)».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Аналізуючи зазначені норми права, положення Конституції України, роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та правові висновки Верховного Суду, застосовуючи положення Європейської конвенції з прав людини, практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи обставини, викладені у заяві боржників та в поясненнях стягувача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, формально поставився до передбачених законом вимог, не дотримався принципів «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді та обґрунтованості судового рішення, що призвело до постановлення незаконної ухвали й у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з цим скасуванню підлягає і ухвала суду першої інстанції про виправлення описки у судовому рішенні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Черкасової Олени Олексіївни в інтересах Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» задовольнити, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2021 року про виправлення описки у судовому рішенні скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д.Громік

А.І. Дришлюк