Справа № 457/369/22
провадження №2/457/169/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Василюк Т.В.,

секретар судового засідання Кушнір М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості спадкодавця,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Трускавецького міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості спадкодавця.

Свої вимоги мотивує тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір на реалізацію путівок до санаторіїв смт. Східниця, Львівської обл., від 07.06.2021 року. Відповідно до договору, ОСОБА_1 зобов`язалася надати путівки до санаторіїв смт. Східниця, Львівської обл., на загальну суму 85 000 грн., а ОСОБА_3 зобов`язалася реалізувати надані путівки ОСОБА_1 та оплатити їх вартість після реалізації в сумі 85 000 грн. 07.06.2021 року на умовах договору, позивачка надала путівки до санаторіїв смт. Східниця Львівської обл., на загальну суму 85 000 грн. Таким чином, позивачка свої зобов`язання стосовно належного виконання умов договору, виконала в повному обсязі, так як здійснила надання на реалізацію путівок до санаторіїв смт. Східниця Львівської обл., 07.06.2021 року, у визначений договором термін. Віповідно до умов договору ОСОБА_3 зобов`язалася реалізувати надані путівки ОСОБА_1 до санаторіїв смт. Східниц, Львівської обл. та оплатити їх вартість після реалізації у термін до 31.10.2021 року. Станом на 01.10.2021 року, ОСОБА_3 було реалізовано путівки до санаторіїв смт. Східниця Львівської обл., свідченням цього є розписка про реалізацію путівок ОСОБА_3 , які надані ОСОБА_1 до санаторіїв смт. Східниця Львівської обл., та покази свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Проте, станом на 31.10.2021 року, кошти від ОСОБА_3 не отримані, так як вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому заборгованість складає загальну суму 85 000 грн. Таким чином, ОСОБА_1 виконала свої зобов`язання, шляхом надання в реалізацію путівок до санаторіїв смт. Східниця Львівської обл., в повному обсязі у встановлений термін 07.06.2021 року, але не отримала кошти, як це передбачено умовами договору у зв`язку з смертю ОСОБА_3 . Тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість спадкодавця ОСОБА_3 на суму 85 000, 00 грн., а також інфляційні втрати за весь час прострочення на суму 10 577, 47 грн., три відсотки річних від простроченої суми 1 467, 12 грн. та судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

26 травня 2022 року ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка в судовому засіданні, пояснила, що п`ятнадцять років працювала з ОСОБА_3 поставляючи путівки в санаторії, вони між собою уклали усний договір за яким вона зобов`язалась передати ОСОБА_3 путівки в санаторії смт. Східниця на суму 85 000, 00 грн., після чого вона мала реалізувати путівки та оплатити їх вартість після реалізації. Проте кошти за реалізацію путівок не було повернуто тому, що ОСОБА_3 померла. Оскільки ОСОБА_2 є спадкоємицею першої черги та яка прийняла спадщину, тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість спадкодавця ОСОБА_3 .

Представник відповідачки у судовому засіданні, пояснив, що відповідачка заявлений позов не визнає. Позивачка будучи директором поставляла путівки до санаторіїв, які надавали послуги оздоровлення, проте нею не було надано доказів про надання ОСОБА_3 таких путівок, оскільки немає жодних розписок чи договорів. Виходячи з вищенаведеного, мав би бути укладений договір між фірмою та ОСОБА_3 про реалізацію даних путівок. Тому, що в даному випадку порушувалися інтереси фірми, а не ОСОБА_1 . Що стосується договору то ст. 208 ЦК України передбачено, які договори мають укладатися в письмовій формі. Відповідно до п. 3 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Недотримання такої форми тягне за собою визнання такого правочину нікчемним, адже усні правочини можуть укладатися лише безпосередньо на місці тобто у момент їх вчинення. Також зазначив, що позивачка у своїй позовній заяві посилається на покази свідків, проте не просила суд про допит свідків в судовому засіданні. Тому враховуючи те, що позивачкою не було надано доказів, що путівки були на реалізації ОСОБА_3 , важає, що позовна заява є безпідставною та не підлягає до задоволення. Просив заходи забезпечення позову скасувати.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи неможливо встановити який саме договір уклали строни та на яких умовах.

Суд звертає увагу, що із документів, наданих позивачем, взагалі неможливо встановити факт отримання ОСОБА_3 будь-яких путівок чи інших речей. Відсутні дані щодо путівок, які були у користуванні ОСОБА_3 . Розписка, на яку посилається позивач, в матеріалах справи відсутня.

Згідно із ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Оскільки сума договору на реалізацію путівок зі слів позивачки складає 85000,00 грн. то договір повинен був бути укладений у письмовій формі.

Отже, підсумовуючи вищенаведене та відповідно до вимог ст. ст. 208 ЦК України договір у даному випадку обов`язково необхідно було вчинити у письмовій формі, оскільки договір, розписка чи інший борговий документ засвідчив би факт отримання путівок спадкодавцем ОСОБА_3 .

Якщо договір мав бути укладений у письмовій формі і її не було додержано, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, а тому посилання позивача на те, що путівки були реалізовані ОСОБА_3 , що підтверджується показами свідків суд не може взяти до уваги. Окрім того, позивач не заявляла клопотань про допит свідків в судовому засіданні.

Позивачем на підтвердження укладення договору приєднано до матеріалів справи копію письмової вимоги про сплату заборгованості від 25.03.2022 року до нотаріуса (а.с.7). В матеріалах даної справи відсутні відомості про те, що позивачка скеровувала вимогу до відповідачки, а та отримала вищезгаданий претензійний лист від позивача.

Даючи оцінку наданим позивачем на підтвердження укладення договору письмових доказів, суд дійшов висновку, що ці докази, а саме: копія вимоги про сплату заборгованості, копія листа приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Ломакіної Оксани Ярославівни (а.с.8), не є підтвердженням факту укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору, а саме того, що між ними виникли правовідносини з підстав, передбачених ч. 2 ст.11 ЦК України. Суд також звертає увагу на те, що договір, розписка чи будь-який доказ про отримання путівок ОСОБА_3 відсутні.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України неналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, саме письмовим договором, розпискою чи іншим борговим документом за вказаним договором за нормами матеріального закону, а не іншими засобами доказування, підтверджується передання грошей чи інших речей за договором та їх отримання.

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості спадкодавця за договором підлягає доказуванню факт укладення такого договору та факт невиконання або неналежного виконання сторонами своїх зобов`язань. Письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі путівок спадкодавцю, тому суд не має можливості встановити факт укладення договору і факт передачі путівок або ж інших речей ОСОБА_3 , тому суд не має можливості встановити факт укладення договору і факт передачі путівок до санаторіїв або інших речей ОСОБА_1 ОСОБА_3 (спадкодавцю), з огляду на непредставлення позивачем таких доказів, а також оскільки в судовому засіданні таких доказів не було здобуто.

Посилання позивача на те, що путівки були реалізовані, і свідченням цього є розписка (записи) про отримання коштів від реалізації спадкодавцем, суд оцінює критично у зв`язку з непредставленням доказів, так як доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, суд проходить до висновку, що дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту укладення договору.

Позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено, наявність боргу, оскільки факт укладення договору позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позову, а тому з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості спадкодавця слід відмовити.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог то і судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості спадкодавця - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 26 травня 2022 року - зняти арешт зі спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , а саме: з квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Т. В. Василюк