Ухвала

15 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 755/398/17

провадження № 61-8743св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в особі законного представника-опікуна ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 ,

треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , пПриватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Раїса Семенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лабутіна Юлія Юріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника недієздатної особи - адвоката Панкеєвої Олесі Олександрівни, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року у складі судді Гончарука В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Ратнікової В. М., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 07 вересня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С. та зареєстрований в реєстрі за № 4745. Витребувано з володіння ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до висновку експертної комісії Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 23 вересня 2020 року № 533, ОСОБА_1 станом на 2001 рік страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді легкої розумової відсталості з вираженими амоційно-вольовими порушеннями (F 70.8) на тлі затримки розвитку мови внаслідок глухоти (H 91), тобто на момент посвідчення договору дарування від 07 вересня 2001 року за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Таким чином, спірний договір дарування, було вчинено особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності та є недійсним, а тому також підлягає задоволенню вимога про витребування із володіння ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 спірну квартиру.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову зазначив, що висновок районного суду, про задоволення позову та витребуванням квартири від ОСОБА_8 із застосуванням положень ЦК України 2004 року є помилковими, оскільки позивачкою оспорювався договір дарування від 07 вересня 2001 року, до спірних правовідносин підлягали застосуванню положеннями статті 55 ЦК Української РСР, чинного на час укладення оспорюваного правочину.

При цьому, суд першої інстанції розглянув справу і ухвалив 05 травня 2021 року оскаржуване рішення про витребування спірної квартири від ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , допустив процесуальне порушення, а саме розгляд справи і ухвалення оскаржуваного рішення відносно померлої особи ( ОСОБА_8 ) і не притягнення до участі у справі правонаступників померлого).

Апеляційний суд залучив до участі у справі ОСОБА_5 , як спадкоємця померлого відповідача у справі - ОСОБА_8 .

Залучена апеляційним судом до участі у справі третя особа ОСОБА_7 не є спадкоємцем ОСОБА_8 оскільки за життя останнього шлюб був розірваний, проте ОСОБА_7 згоду набула право спільної сумісної власності на вказану квартиру в порядку встановленому законодавством і таке її право презюмується.

Помилкове незалучення районним судом, як належного співвідповідача співвласника спірної квартири - ОСОБА_7 , не може бути виправлене апеляційним судом, оскільки ЦПК України не передбачає можливості залучення співвідповідачів на стадії апеляційного розгляду.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 в особі законного представника-опікуна ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржувані судові рішення скасувати і справу направити до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд залишив поза увагою, що ОСОБА_8 помер до ухвалення рішення суду першої інстанції правонаступництво ОСОБА_5 мав вирішувати суд першої інстанції до ухвалення рішення, а в апеляційній інстанції, відповідно до положень статті 352 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_5 мала розглядатись, як особи, яка не брала участі у справі та права якої вирішені судом, а не правонаступника. Разом із тим апеляційний суд залучив ОСОБА_7 як третю особу, яка підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_5 замість того, щоб у встановленому законом порядку подати свою апеляційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилається на зазначає пункти 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Посилається на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 932/11378/20-ц, від 27 жовтня 2021 року у справі № 465/7405/17, від 11 серпня 2022 року у справі № 904/5693/20, від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19, від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц.

У поданому відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_5 посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильного по суті судового рішення апеляційного суду, який правильно встановив обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Разом з тим, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_9 просила у відзиві на касаційну скаргу проводити її розгляд в судовому засіданні із викликом сторін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що виклик учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з урахуванням встановленої необхідності таких пояснень. Оскільки Верховним Судом не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, і така необхідність відсутня, то підстав для виклику представників сторін немає. Тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 - адвоката Будової Яни Михайлівни про розгляд справи за участю представників сторін відмовити.

Справу за позовом ОСОБА_1 в особі законного представника-опікуна ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Раїса Семенівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лабутіна Юлія Юріївна, про визнання недійсним договору дарування квартири та витребування квартири з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника недієздатної особи - адвоката Панкеєвої Олесі Олександрівни, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська