Номер справи 237/1192/22
Номер провадження 2/237/836/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06.07.22 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С.М.

при секретарі Бахтіяровій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_1 є власником будинку, який розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вищезазначений об`єкт підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформований 28.05.2021 року, індексний номер 258740102 який сформований Новогродівською міською радою Донецької області, ОСОБА_4 .

В березні 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 який діє від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності № 61АА7806887, зареєстрованої в реєстрі за № 61/422-н/61-2021-3-624, 04.03.2021 року, було досягнуто угоди на продаж житлового будинку за номером АДРЕСА_1 . Згідно укладеного договору купівлі-продажу, продавець стверджував, що відносно вищезазначеного житлового будинку не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, третіх осіб згідно ст. 659 ЦК України, членів сім`ї власника згідно ст.405 ЦК України та дітей, за якими зберігається право користування житловим будинком згідно ст. ст. 247, 248 СК України, які б могли пред`явити свої вимоги щодо прав власності або користування цим житловим будинком немає, а також малолітні, неповнолітні, обмежено дієздатні та недієздатні житловим будинком не користуються.

З 2014 року Відповідачі не проживають у вказаному житловому будинку, комунальні платежі не сплачують в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають.Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам не чинили.Теперішнє місце знаходження відповідачів невідомо,тому позивач змушенийзвернутись за судовим захистом.

Позивач та відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановлений законодавством строк та порядок.

Тому, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку, який розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вищезазначений об`єкт підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформований 28.05.2021 року, індексний номер 258740102 який сформований Новогродівською міською радою Донецької області, ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживають понад один ріксаме з 2014 року.

Перевіряючи підставність та обґрунтованість позовних вимог, суд звертає увагу, що питання про втрату членом сім`ї власника житла права користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, урегульовано ч. 2 ст. 405 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що будь-яких угод, зокрема договору найму, між сторонами не укладався та спір нежитлове приміщення відноситься до приватного житлового фонду. Так, згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

З наведеного положення закону можна виділити такі умови за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім`ї власника житла та проживати разом з ним.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач, в контексті ч. 2 ст. 64 ЖК України не є членом сім`ї позивача власника спірного домоволодіння, договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався, однак позивач надала згоду на проживання відповідача в належній їй квартирі.

Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що на ствердження вибуття наймача або членів його сім`ї на постійне проживання в інше жиле приміщення суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення5 трудового договору на невизначений строк тощо).

Враховуючи вказане, судом встановлено факт відсутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спірному житловому приміщенні на праві мешкання строком понад один рік з огляду на наведені вище докази.

Виходячи з положень абз. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки суд за не вправі вчиняти дії, які визначені зазначеним законом та відносяться до компетенції органів реєстрації.

Відтак позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямє грунтовною та підлягає задоволенню.

На підставі ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 209 ч. 2, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямзадовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1

Допустити негайне виконання рішення для запобігання загрози життю та здоров`ю учасників процесу у період дії воєнного стану.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.М. Ліпчанський