Справа № 145/534/21
Провадження № 22-ц/801/1867/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 рокуСправа № 145/534/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сала Т. Б., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

Рішення ухвалив суддя Ратушняк І. О.

Рішення ухвалено у смт Тиврів

Повний текст рішення складено 13 вересня 2022 року,

Встановив:
01 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 січня 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Тиврівського районного суду від 07 червня 2016 року їх шлюб було розірвано, вони проживають окремо. Дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні; відповідач в добровільному порядку ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання сина, добровільно надавати кошти на утримання сина відмовляється.

Відповідач фізично здоровий, працює, отримує доходи і може допомагати їй в утриманні їх дитини.

При визначенні розміру аліментів просить врахувати також, що на даний час вона працює неофіційно, проживає за рахунок тимчасових заробітків, веде домашнє господарство та здійснює догляд за дитиною. Їй одній важко забезпечувати сина самим необхідним та забезпечувати свою власну життєдіяльність.

У зв`язку з цим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального рекомендованого розміру аліментів, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття, починаючи з дня подачі даної заяви.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 01 квітня 2021 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в прибуток держави в сумі 992,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , пославшись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, через невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального рекомендованого розміру аліментів, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції всупереч ч. 1 ст. 13 ЦПК України вийшов за межі заявлених нею позовних вимог та не врахував, що за змістом ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тому суд, безпідставно проігнорував право позивача щодо визначення способу стягнення аліментів у частці від доходу відповідача.

Крім того, вважає, що суд необґрунтовано надав перевагу посиланням відповідача на його скрутне матеріальне становище, залишивши поза увагою інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Відповідач ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслав відзив на апеляційну скаргу позивача, однак до відзиву не надав доказів надсилання копії відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи всупереч вимог ч. 4 ст. 360 ЦПК України. За таких обставин апеляційний суд залишає відзив відповідача без розгляду.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що сторони із 08 січня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 червня 2016 року (а. с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тиврівського РУЮ у Вінницькій області, актовий запис № 15 від 26 березня 2014 року (а. с. 2).

Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Тиврівської селищної ради Вінницької області № 145 від 29 березня 2021 року (а. с. 4), актом про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із матір`ю ОСОБА_1 в помешканні бабусі ОСОБА_4 , від 29 березня 2021 року, складеним начальником служби у справах дітей Тиврівської селищної ради Васильчук М. Г., головним спеціалістом служби у справах дітей Тиврівської селищної ради Вихрист В. В., начальником КП ЦНСП Тиврівської селищної ради ОСОБА_5 у присутності сусідів-свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (а. с. 6), актом обстеження умов проживання від 29 березня 2021 року, складеним начальником служби у справах дітей Тиврівської селищної ради Васильчук М. Г., головним спеціалістом служби у справах дітей Тиврівської селищної ради Вихрист В. В., начальником КП ЦНСП Тиврівської селищної ради Чичкалюк О. А., із якого вбачається, що встановлений факт спільного проживання ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 в помешканні бабусі ОСОБА_4 на момент обстеження (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України на посаді командира роти комендантської служби та охорони батальйону забезпечення, грошове забезпечення за червень 2022 року становить 26 152,25 грн., згідно довідок ВЧ НОМЕР_2 Національної гвардії України № 20 від 06 липня 2022 року і № 397 від 15 липня 2022 року (а. с. 41, 43).

До складу сім`ї відповідача ОСОБА_2 входять: дружина ОСОБА_8 , донька дружини - ОСОБА_9 , 2010 року народження, що підтверджується довідкою ВЧ НОМЕР_2 Національної гвардії України № 398 від 15липня 2022 року (а. с. 42).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до вимог статті 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1).

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 та ст. 141 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні і утриманні дітей суди мають враховувати передусім інтереси дітей. Сімейним законодавством встановлено принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України).

Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

У частині третій статті 181 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частин першої, другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог позивача, та визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню у неналежний спосіб.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тому, враховуючи положення статей 182-183 СК України та рівний обов`язок матері та батька утримувати свою дитину, апеляційний суд вважає достатнім, розумним та справедливим визначення розміру аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законом мінімального рекомендованого розміру аліментів, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття, починаючи з 01 квітня 2021 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіТ. Б. Сало
В. В. Сопрун