Справа № 191/1844/19
Провадження № 2/191/1216/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Твердохліб А.В.,

за участю секретаря Яришевої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про застосування наслідків неукладеного договору,-

ВСТАНОВИВ:

15.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій посилається на те, що 15 грудня 2012 року вона звернулася до ПАТ «Банк Русский Стандарт» із заявою, яка містить в собі пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору. На підставі цієї заяви банк прийняв її пропозицію (оферту) і уклав кредитний договір №102513041, але від якої дати та який саме договір ОСОБА_1 не відомо, відкрив рахунок № НОМЕР_1 та надав кредит в сумі 2617 грн. 42 коп. Від ПАТ «Банк Русский Стандарт» позивач отримала «Графік платежів» без будь-якого підпису та печатки. ОСОБА_1 виконувала умови договору, і сплатила всього 20185 грн. 95 коп., що підтверджено відповідними квитанціями. 21.01.2019 року позивач звернулася до правонаступника ПАТ «Банк Русский Стандарт», ПАТ «Банк Форвард», щодо надання їй інформації по кредитній історії. 09.02.2019 року отримала відповідь за якою ПАТ «Банк Форвард» підтвердив своє правонаступництво від ПАТ «Банк Русский Стандарт», і що станом на лютий 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за договором №102513041 складає 905 грн. 66 коп. Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 надано не було. Крім того, позивач вказує на те, що станом на 15.12.2012 року ТОВ «Банк Русский Стандарт» вже припинився, а ПАТ «Банк Форвард» ще не було створено, тому вони не були юридичними особами. В зв`язку із викладеним, позивач, посилаючись на ст. 1212 ЦК України, просить суд стягнути з ПАТ «Банк Форвард» на свою користь грошові кошти у сумі 40462 грн.03 коп., з яких сума основного боргу, з урахування індексу інфляції 26477 грн. 96 коп., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання 5200 грн. 25 коп., що були безпідставно набуті відповідачем і зберігалися до 10 травня 2019 року.

10 лютого 2020 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форвард» про застосування наслідків неукладеного договору, задоволено частково (а.с.93-95).

16 листопада 2020 року вказане заочне рішення суду скасовано ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку (а.с.173-174).

27.05.2021 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позову, в якій просила стягнути з відповідача ПАТ «Банк Форвард» на свою користь безпідставно отримані грошові кошти, з урахуванням індексу інфляції, в сумі 38422 грн. 37 коп. та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 4448 грн. 35 коп. (а.с.180).

До початку проведення судового засідання позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі представника. Уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представником відповідача АТ «Банк Форвард» Ручка А. до початку проведення судового засідання надано суду заяву про розгляд справи без участі представника. Просив застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 строк позовної давності та відмовити у позові в повному обсязі.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.

За змістом вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Приписами ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі, а кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися та підписали сторони.

Згідно з приписами ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що 15 грудня 2012 року до ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» (а.с.105-119), звернулася із заявою №102513041 ОСОБА_1 .

Так, в п. 1 заява містить пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору. Банк 15.12.2012 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві ОСОБА_1 , і уклав з нею кредитний договір №102513041, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4 заяви вважаються акцептом оферти позивача, а саме відкрив рахунок № НОМЕР_1 та зарахував на нього кредит в сумі 2617 грн. 42 коп.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 не заперечувала факту зарахування грошових коштів у сумі 2617 грн. 42 коп. та користування отриманою сумою кредиту.

Згідно п. 6.2 заяви №102513041, ОСОБА_1 ознайомлена з тарифами банку та зобов`язалась неухильно їх дотримуватись. З моменту укладення договору про картку, ОСОБА_1 зобов`язалась в порядку та терміни, обумовлені Умовами по картам сплачувати банку комісійні винагороди та інші платежі відповідно діючим в банку тарифам по картам.

Оскільки зміст укладеного між сторонами договору зафіксований в письмовій формі, то з огляду на приписи ст.207 ЦК України письмова форма даного правочину дотримана.

Вищевказані обставини з огляду на положення ст.ст. 638, 642 ЦК України свідчать про фактичне укладення між ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 договору про надання кредиту та договору про картку.

Відповідачем надано суду копії заяви №102513041 ОСОБА_1 від 15.12.2012 року, графік платежів, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, які власноруч підписані ОСОБА_1 15.12.2012 року (а.с. 133-136, 138-139, 140).

На підставі вказаних документів ОСОБА_1 почала користуватися кредитними коштами банку в рамках встановленого кредитного ліміту на власний розсуд за власною волею, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором та не оспорюється самим позивачем. Тому, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що вона не укладала з банком кредитного договору, і не була інформованою про графік платежів, в зв`язку із чим відповідач безпідставно набув і зберігав належні їй грошові кошти, є нелогічними, непослідовними, суперечливими, і до них суд ставиться критично.

Укладений між сторонами кредитний договір відповідає вимогам чинного на той час законодавства та вільному волевиявленню сторін. Під час укладення кредитного договору позивач була ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підписання договору і тривалий час, до 2018 року, виконувала його умови, що свідчить про прийняття нею таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків.

Під час розгляду справи є встановленим те, що позивач уклала з ПАТ «Банк Руский Стандарт» письмовий договір оферти, який акцептований кредитодавцем. Позичальник ОСОБА_1 користувалася наданими їй грошовими коштами та тривалий проміжок часу виконувала його умови, однак внаслідок неналежного виконання зобов`язань у неї утворилась заборгованість, яку вона не визнає, тому звернувся до суду з позовом, у якому обрала спосіб захисту шляхом застосування наслідків неукладеного договору.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

В силу ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Положенням ст.16 Цивільного Кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Рішенням суду має вирішуватись питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників цивільних правовідносин, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права.

Згідно ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи відсутність факту вчинення відповідачем дій, які порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, за його недоведеністю, що в свою чергу виключає можливість застосування строку позовної давності за клопотанням представника відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 77-79, 259, 263, 264 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про застосування наслідків неукладеного договору, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя А. В. Твердохліб