Єдиний унікальний номер судової справи: 469/155/21
Провадження №22-ц/812/889/22 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

31 жовтня 2022 року м. Миколаїв справа № 469/155/21

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лівінського І.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С. ,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Гапоненко Н.О. в приміщенні суду у смт. Березанка Миколаївської області, повний текст рішення складено 24 серпня 2022 року, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,

установив:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або АТ КБ «Приватбанк») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

25 січня 2014 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

На момент його смерті заборгованість за вказаним кредитним договором становила 13 120 грн. тіла кредиту.

Банк зазначав, що спадкоємцями ОСОБА_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 13 120 грн., а також судові витрати.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2022 року, описку в якому виплавлено ухвалою того ж суду від 12 вересня 2022 року, у задоволенні позову Банку відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що залишок неповернутих коштів за кредитом складає 3804,49 грн.

У зв`язку з розірванням шлюбу, відповідач ОСОБА_2 не входить до кола першої черги спадкоємців за законом і за наявності спадкоємця першої черги, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , тобто ОСОБА_1 , не є належним відповідачем за цим позовом.

Відповідач ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом, оскільки є його донькою та постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та у встановлений законом строк не заявила про відмову від спадщини.

Банк, дізнавшись у липні 2019 року про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , звернувся з вимогами до спадкоємців позичальника з пропуском встановленого ст. 1281 ЦК України строку, а тому позбавляється права вимоги до спадкоємців на підставі ч.4 ст.1281 ЦК України.

Оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідачі наявність спадкового майна не підтвердили.

Представником позивача після закриття підготовчого провадження заявлялось клопотання про витребування, зокрема, від Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про наявність нерухомого та рухомого майна, яке належало спадкодавцю та входить до спадкової маси, та витребування від органів державного земельного кадастру витягу з реєстру.

Судом відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання з підстав пропуску строку для його подання та необґрунтованості, зокрема, відсутності відомостей про вжиті позивачем заходи для отримання відомостей про реєстрацію права власності на нерухоме майно самостійно, доказів вжиття таких заходів та (або) причин неможливості самостійного отримання зазначених доказів.

Отже, наявність та вартість спадкового майна суд вважав недоведеними.

Не погодившись з рішенням суду, Банк подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Банк не пропустив строки передбачені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України в редакції зі змінами внесеними згідно із Законом №2478-VIII від 03 липня 2018 року. Позивач 24 березня 2020 року направив претензію кредитора до Березанської державної нотаріальної контори, отже банк виконав вимоги ст. 1281 ЦК України, своєчасно пред`явивши вимоги до спадкоємців через нотаріуса. 20 травня 2020 року до спадкоємців позичальника направлено лист-претензія, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги.

При цьому судом не встановлено дату видачі свідоцтва про право на спадщину та й той факт, що воно взагалі видане. Відповідачем не доведено, що саме 08 липня 2019 року позивач дізнався про смерть позичальника.

Відповідачі прийняли спадщину до складу якої входить, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовлялися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме шість місяців від дня відкриття спадщини.

Суд не перевірив, кому на праві власності належало нерухоме майно, в якому проживав спадкодавець на день його смерті, а також не перевірив відомості щодо наявності речових прав на рухоме та нерухоме майно.

Відповідач не довів, що він не проживав постійно разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, що спадкового майна за померлим позичальником немає, або воно є меншою вартістю, ніж заявлені кредитором вимоги.

12 жовтня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшли відзиви ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якій представник відповідачів просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та залишити рішення суду без змін, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 не є спадкоємцем майна померлого її колишнього чоловіка, шлюб з яким було розірвано 20 січня 2000 року. Судом першої інстанції було повністю досліджено всі надані докази та вірно встановлено, що кредитор пред`явив вимоги до спадкодавця поза межами визначених законом спеціальних строків. Датою отримання банком інформації про смерть клієнта є 19 червня 2019 року, а датою смерті клієнта є ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто позивач належним чином був повідомленим про дату смерті позичальника і з цього часу почався перебіг строку пред`явлення вимог до спадкоємців. Однак банк не вживав жодних заходів щодо пред`явлення вимог спадкоємцям або нотаріусу за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не є належним відповідачем за даним позовом та позивачем було пропущено строк, передбачений ст. 1281 ЦК України для пред`явлення вимог кредитором спадкодавця і, відповідно право вимоги до спадкоємця відповідача ОСОБА_1 , а також всупереч положенням ЦК України, позивач визначив розмір заборгованості з урахуванням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, комісії та пені.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повною мірою погодитись не можна, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 13 120 грн., за кредитним договором №б/н від 25 січня 2014 року, який був укладений з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Між сторонами по справі склалися спадкові правовідносини щодо пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно з приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

У відповідності до позиції висловленій в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст. ст. 1281,1282 ЦК України.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: - по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; -по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

При цьому відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

Зі змісту пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, вбачається, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Судом встановлено, що 25 січня 2014 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.27).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 червня 2019 року (а.с. 64).

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу та копії паспорта ОСОБА_3 , шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладений 25 червня 1977 року, розірваний 20 січня 2000 року (а.с.60, 105).

Спадкоємцем ОСОБА_3 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та ОСОБА_1 , довідками Березанської селищної ради про реєстрацію місця проживання особи від 12 березня 2021 року, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 (а.с.82, 83).

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що відповідач ОСОБА_2 не входить до кола першої черги спадкоємців за законом і за наявності спадкоємця першої черги, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , тобто ОСОБА_1 , не є належним відповідачем за цим позовом, у зв`язку з чим заявлені до неї позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, як встановлено єдиним спадкоємцем, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачка ОСОБА_1 , а тому до неї перейшов обов`язок погасити заборгованість, яка виникла у спадкодавця за кредитним договором.

Судом встановлено, і з таким погоджується колегія суддів, що посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що позивач у липні 2019 року довідався про смерть позичальника ОСОБА_3 шляхом отримання копії свідоцтва про смерть 08 липня 2019 року Березанським відділенням АТ КБ «ПриватБанк» узгоджується з даними витягу з особового рахунку ОСОБА_3 , у якому 08 липня 2019 року проведено операцію скасування списання відсотків за використання кредитного ліміту, після якої жодних операцій за особовим рахунком не проводилось (а.с.17). Тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем недоведене те, що позивач дізнався про смерть позичальника у липні 2019 року, оскільки не підтверджується жодними доказами, не заслуговують на увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надіслано претензію кредитора на адресу Березанської державної нотаріальної контори, яка була датована 04 березня 2020 року (а.с. 66).

В даній претензії зазначено, що банку стало відомо про смерть ОСОБА_3 , однак жодної інформації коли і з яких джерел банку про це стало відомо не вказано.

Позивач отримав відповідь, датовану 27 березня 2020 року, зі змісту якої слідує, що повідомити спадкоємців з претензією кредитора є не можливим, в зв`язку з тим, що спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , не заведена (а.с.67).

20 травня 2020 року позивач звернувся до відповідачів, зокрема ОСОБА_1 з листом-претензією про необхідність сплати боргу як спадкоємця в силу положень ст. 1261 ЦК України.

Відсутність осіб, які подали заяви про прийняття чи відмову від спадщини підтверджується даними з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 64365903 від 15 квітня 2021 року (а.с.94). Відсутність заповітів вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 64365913 від 15 квітня 2021 року (а.с.95-100).

Отже, як встановлено свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не отримано.

За таких обставин, обізнаність банку про смерть спадкодавця у липні 2019 року, з огляду на те, що спадкоємцем не одержано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до приписів частини другої статті 1281 ЦК України не є початком перебігу строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що позивачем не пропущено строк, встановлений ст. 1281 ЦК України.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення кредиту входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути зі спадкоємців заборгованість за простроченим тілом кредиту спадкодавця ОСОБА_3 за кредитним договором б/н від 25 січня 2014 року у розмірі 13120 грн.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, за кредитним договором Банком нараховувались проценти, комісії та пеня на погашення яких банком перераховувалися кошти, що сплачувались за життя позичальником.

Разом с тим, нараховуючи відсотки, комісію та пеню позивач посилався на те, що їх розмір передбачений Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами банку про що зазначено в анкеті-заяві про приєднання до вказаних Умов та правил.

Однак, як встановлено, надані позивачем Умови та Правила, Тарифи банку особисто не підписані позичальником ОСОБА_3 (а.с.28 56) , а відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії та пені, що узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а тому нарахування позивачем коштів та перерахування їх за відсотками, комісій та пені, як таких що передбаченні умовами кредитного договору, є безпідставними.

З витягу з особового рахунку боржника ОСОБА_3 встановлено, що станом на 10 липня 2018 року на картці ОСОБА_3 заборгованість була відсутня, тобто все отримане за карткою було повернуто, при цьому зі сплачених ОСОБА_3 коштів позивач безпідставно зараховував на погашення комісії, відсотків та пені 5158,30 грн. (у тому числі 1020,00 грн. комісії). Після цієї дати спадкодавець отримав від позивача кошти на суму 15 726,85 грн., сплатив 6 764,06 грн., залишок неповернутих коштів складає 15 726,85 грн. 6 764,06 грн. 5 158,30 грн. = 3804,49 грн. (а.с.17-25)

Зазначені обставини вказують, що станом на 08 червня 2019 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором складала 3 804 грн. 49 коп., що вірно констатував суд першої інстанції. При цьому колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга не містить доводів щодо невірно визначеного судом розміру заборгованості.

Принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Вказані висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року (справа № 640/6274/16-ц провадження № 61-25487св18).

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємець наявність спадкового майна не підтвердила, а суд цих обставин не перевірив, відповідно до приписів пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України не роз`яснив у даному випадку учасникам судового процесу їхні прав та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальної дії та не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними їхніх прав, а тому його висновок про те, що позивачем недоведена наявність та вартість спадкового майна, є передчасним.

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, досліджених судом апеляційної інстанції, встановлено, що за фізичною особою ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на праві приватної власності зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :21:049:0002, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.). З інформації Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Миколаївській області від 18 жовтня 2022 року за №31/2270-14-2022, наданої на запит апеляційного суду, слідує, що за ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровані (а.с. 191).

За такого, враховуючи, що відповідачкою ОСОБА_1 не надано доказів щодо усього обсягу спадкового майна після смерті померлого ОСОБА_3 та не спростовано його вартість, яка може бути меншою суми заборгованості, що є її процесуальним обов`язком, колегія суддів вважає, що з відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості на день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за тілом кредиту становить 3804,49 грн.

За таких обставин, рішення суду на підставі пунктів 1,4 частини першої статті 376 ЦПК України в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 25 січня 2014 року станом на 08 червня 2019 року в сумі 3804,49 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 , на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам на 29 % у розмірі 1 645, 75 грн. (2 270 грн. - за подання позову + 3 405 грн. - за подання апеляційної скарги = 5 675 грн. х 29%).

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитором спадкодавця скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Березанка Миколаївської області, РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, р/р НОМЕР_4 , МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 25 січня 2014 року станом на 08 червня 2019 року в сумі 3804 (три тисячі вісімсот чотири) грн. 49 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1 645 (одна тисяча шістсот сорок п`ять) грн. 75 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: І.В. Лівінський

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2022 року.