Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6172/21 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на додаткове рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А.

у цивільній справі №295/6172/21 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України, Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування та прокуратури, -

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20400,00 грн. В обґрунтування поданої заяви зазначав, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Разом із позовною заявою позивачем надано до суду попередній орієнтований розрахунок судових витрат та заявлено вимогу про стягнення судових витрат на правничу допомогу, попередній орієнтований розрахунок судових витрат, який подано разом із позовною заявою, є значно меншим ніж фактичні витрати, понесені під час розгляду справи. Обґрунтовуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20400,00 грн., заявник посилається на договір про надання правової допомоги, акти наданих послуг та касово-прибутковий ордер - як підтвердження того, що позивач вже частково оплатив за надані послуги по договору про надання правової допомоги від 05.04.2021 у розмірі 15400,00 грн. (акт наданих послуг від 29.07.2021; рахунок №07/21 віл 29.07.2021, касово-прибутковий ордер 07/21 від 29.12.2021) та 5000,00 грн, які мають бути сплачені за надані послуги по договору про надання правової допомоги від 05.04.2021 (акт наданих послуг від 21.01.2022).

Додатковим рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №295/6172/21 задоволено частково.

Стягнуто з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11772,84 грн.

У поданій апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить вказане додаткове рішення суду скасувати в частині задоволення вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог за безпідставністю. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що під час постановлення додаткового рішення судом першої інстанції не враховано, що позивач не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом ставить під сумнів чи є розмір таких витрат обгрунтованим і пропорційним до предмета спору.

Вважає, що предмет спору в даній справі не є складним, не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.01.2022 позов ОСОБА_1 справі №295/6172/21 задоволено частково: у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області відмовлено; вирішено стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 45 800,00 грн на відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги; у задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Зі змісту рішення суду від 21.01.2022 вбачається, що питання про розподіл судових витрат, в тому числі, витрат на правову допомогу, не вирішувалось.

Пункт 3 статті 270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Вирішуючи заяву щодо ухвалення додаткового рішення по суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо її часткового задоволення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Так, згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач планує понести у зв`язку з розглядом справи становить 12 200,00 грн; у позові ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України судові витрати. Колегія суддів апеляційного суду розцінює застереження у позовній заяві як заяву про подання відповідачем доказів щодо понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Судом встановлено, що 05.04.2021 між адвокатом Лук`янчуком Ю.М. та Пилипенком О.С. укладено Договір про надання правової допомоги, згідно якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу щодо представлення інтересів клієнта у судах усіх інстанцій та в інших державних органах; надавати консультації і роз`яснення з правових питань. Складення усіх процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод та інтересів клієнта (т. 1 а.с.149-151).

Крім того, пунктом 3.7. Договору про надання правової допомоги від 05.04.2021 року передбачено, зокрема, що факт наданих послуг підтверджуються актом наданих послуг.

З огляду на зазначене, наявний у матеріалах справи ордер на надання правової допомоги серії ЖТ №01473 від 05.04.2021 (т.1 а.с.148),свідчить що представником ОСОБА_1 у цій справі був адвокат Лук`янчук Ю.М..

В обґрунтування витрат на правничу допомогу в розмірі 15 400 грн. представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надано акт №1 наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 05.04.2021 , згідно з яким попередній аналіз наданих документів щодо можливості виникнення спірних правовідносин (тривалість 2 год, вартість 2000,00 грн); вивчення судової практики з аналогічних спорів (тривалість 2 год, вартість 2000,00 грн); формування стратегії ведення справи, збір, аналіз доказів та додаткових документів (тривалість 1 год, вартість 1000,00 грн); підготовка позовної заяви (тривалість 4 год, вартість 5200,00 грн); підготовка відповіді на відзив (тривалість 4 год, вартість 5200,00 грн) (т.1, а.с.153).

Зазначені документи долучено судом першої інстанції до матеріалів справи в судовому засіданні 02.08.2021 (протокол судового засідання, т. 1 а.с. 172-176).

Відповідно до рахунку №07/21 від 29.07.2021 та прибуткового касового ордеру №07/21 від 29.07.2021, ОСОБА_1 сплачено адвокату Лук`янчуку Ю.М. 15 400,00 грн (т.2 а.с.9-10).

21.01.2022 адвокатом Лук`янчуком Ю.М. та Пилипенком О.С. складено акт №2 наданих послуг до Договору про надання правової допомоги від 05.04.2021, згідно з яким загальна вартість послуг, наданих адвокатом, становить 5000,00 грн, з чого представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції (три судових засідання, вартість 3000,00 грн); підготовка клопотань про залучення співвідповідача (тривалість 1 год, вартість 1000,00 грн); підготовка клопотань про долучення доказів (тривалість 1 год, вартість 1000,00 грн) (т. 2 а.с.11).

У актах наданих послуг №1 від 29.07.2021 та №2 від 22.01.2022 сторони (адвокат Лук`янчук Ю.М. та Пилипенко О.С.) погодили, що підписанням цього акту клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору про надання правової допомоги від 05.04.2021, а також не має претензій до адвоката стосовно виконаних ним послуг, вказаних у актах.

При цьому, судом вірно враховано, що надані адвокатом послуги стосувались захисту прав та інтересів ОСОБА_1 в ході розгляду справи №295/6172/21, були належним чином прийняті ОСОБА_1 , без зауважень, а також, що положення Договору про надання правової допомоги від 05.04.2021 не обмежують адвоката у наданні інших видів правових послуг для здійснення ефективного захисту прав та інтересів клієнта.

З дослідження матеріалів справи встановлено, що в ході розгляду справи адвокат Лук`янчук Ю.М. брав участь в судових засіданнях 02.08.2021, 21.10.2021, 18.01.2022, 21.01.2022; стороною позивача підготовлено відповідь на відзив Житомирської обласної прокуратури 09.07.2021; подано клопотання про залучення співвідповідача 23.07.2021; підготовлено відповідь на відзив ГУ НП в Житомирській області від 23.07.2021; подано заяву про долучення до позову документів від 19.10.2021.

Однак, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції, враховано, що матеріали справи містять клопотання відповідачів про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно до приписів частини п`ятої статті 137 ЦПК України.

Так, матеріали справи містять письмові заперечення представника Житомирської обласної прокуратури Смолевич Ю.В., в яких останній заперечував у тому числі і стосовно стягнення судових витрат у цій справі у сумі 12200 грн.

Також містяться додаткові пояснення представника ГУНП в Житомирській області Мельнічука Ю.В. (а.с.226-228, т.1) стосовно у т.ч. судових витрат позивача, пов`язаних з розглядом даної справи. Представник вважав, що витрати на правничу допомогу та судові витрати у цій справі документально не підтверджені, а тому вимоги щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі №295/6172/21 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, то колегія суддів на їх спростування враховує наступні правові висновки.

Так, у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Однак, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Таким чином, доказом виконаних робіт по наданню професійної правничої допомоги може бути будь-який документ, в якому міститься детальний опис робіт (наданих послуг), а саме: акт виконаних робіт, акт приймання-передачі наданих послуг тощо.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування відповідачем надано договір на надання правової допомоги від 05.04.2021 року, акти №1 та №2 наданих послуг до Договору про надання правової допомоги, розрахунок №07/21 від 29.07.2021 та прибутковий касовий ордер №07/21 від 29.07.2021. Акти містять детальний перелік наданих послуг та витраченого на них часу.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутнє клопотання представника Державної казначейської служби України про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані правничі послуги адвокатом у даній справі співпадають із наведеним у актах виконаних робіт переліком прийнятих позивачем послуг, а розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним обставинам, визначеним ч.4 ст.137 ЦПК України, і не спростований відповідачами, за таких обставин, наявні підстави для ухвалення додаткового рішення у справі.

Крім того, за правилами ст. 141 ЦПК України, суд першої інстанції вірно стягнув на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 11772,84 грн., оскільки у грошовому виразі позов у даній справі було задоволено на 57,71% (ціна позову складала 945800грн, а стягнуто на користь позивача за результатами розгляду справи 545800 грн). При цьому, підтверджено пов`язані зі справою витрати позивача на послуги адвоката (які він сплатив та має сплатити) в сумі 20400,00 грн. Тому заява задовольняється частково.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви щодо стягнення користь позивача витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 11772,84 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

залишити без задоволення.

Додаткове рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 10.08.2022 року.