Справа № 473/3482/21
РІШЕННЯ

іменем України

"28" жовтня 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ротар М.М.., при секретарі Лукіянчиній Т.І.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Федоренко Г.М третьої особи ОСОБА_2 , представника третьої особи - адвоката Сорочан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини і факту перебування на утриманні та визнання права на спадщину за законом

встановив

в провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа ОСОБА_2 про встановлення факту того, що ОСОБА_3 належить до числа спадкоємців за законом, як непрацездатна особа, що перебувала на утриманні померлого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення факту прийняття ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 в смт. Олександрівка Вознесенського району шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, визнання за нею право власності по праву на спадщину за законом на 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої зокрема входить 1/2 частка житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , яку позивач оформила відповідно до закону. Крім того до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 входить 1/2 частка житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як ОСОБА_5 проживала з ним за однією адресою, однією сім`єю без реєстрації шлюбу, перебувала на утриманні ОСОБА_4 , оскільки була не працездатною, після його смерті ОСОБА_5 вступила в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до відомостей зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_4 ніким із нотаріусів не була заведена, заповіту за життя спадкодавець також не склав.

Позивач звернулася до Приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .. Однак їй було роз`яснено, що оформити спадщину не можливо, оскільки вона не є близьким родичем спадкодавця та не складено на її ім`я заповіту. В зв`язку з цим позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 28.09.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 01.11.2021 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 16.02.2022 року залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 ..

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 12.07.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_6 позов підтримали та просили позов задовольнити.

Представник відповідача Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, заперечував проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_2 та представник третьої особи Сорочан В.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Федоренко Г.М, третьої особи ОСОБА_2 , представника третьої особи адвоката Сорочан В.О., свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини й основоположних свобод, практику Суду як джерело права та висновки Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у рішеннях у справах RUIZ TORIJA v. SPAIN від 9 грудня 1994 року, серія А , № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE від 10 лютого 2010 року , № 4909/04, § 58 Європейський Cуд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки КП «Вознесенське МБТІ» №270 від 05.07.2021 року право власності на житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано по Ѕ частці за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу №427 від 24.06.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського та районного нотаріального округу Платовською П.О..

ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області померла мати позивачки (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 27.11.1954 р., свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 13.08.1976 р.) ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_3 від 26.04.2013 року). Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої зокрема входить 1/2 частка житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Позивач оформила свої спадкові права на належну ОСОБА_5 частку будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом посвідченим 09.11.2015 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. (Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 47189775 від 09.11.2015 року).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області помер ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть НОМЕР_4 від 25.08.1998 року). Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить 1/2 частка житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Після його смерті спадкова справа не заводилася в спадковому реєстрі, інформація про наявність заповітів, складених від імені ОСОБА_4 відсутня (відповідь на запит №1701/01-21-2 від 14.12.2021 року надана завідувачем Державного нотаріального архіву Миколаївської області).

Позивач звернулася до Приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .. Однак їй було роз`яснено, що оформити спадщину не можливо, оскільки вона не є близьким родичем спадкодавця та не складено на її ім`я заповіту (довідка роз`яснення від 19.08.2021 р. №125/01-16).

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Це ж стосується і спадщини, яка відкрилася і була прийнята спадкоємцями після 01.01.2004 року. Якщо ж спадщина була прийнята до 01.01.2004 року, а також спадщина, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, то застосовується ЦК Української РСР у редакції 1963 року. Однак, при цьому правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.01.2003 року (а не раніше) і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК Ураїнської РСР у редакції 1963 року.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

До спірних правовідносин щодо прийняття спадщини, котра відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 застосовуються положення ЦК Української РСР у редакції 1963 року, оскільки встановлено, що спадщина після спадкодавця ОСОБА_4 , що відкрита до 01.01.2003 року, не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності ЦК України 2003 року.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 531 ЦК Ураїнської РСР від 18 липня 1963 року до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи,

що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його

смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні

з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявником допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що: - для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним ( ст.531 ЦК 18 липня 1963р.) не менш одного року.»

В судовому засіданні жодними доказами, ні письмовими, ні показами свідками не була підтверджена та обставина, що ОСОБА_5 перебувала на утриманні ОСОБА_4 і та допомога, яка ним надавалася була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Тому у встановленні факту перебування особи на утриманні слід відмовити.

Оскільки в судовому засіданні не підтвердився даний факт, то ОСОБА_5 в силу ЦК України (1963 року) не є спадкоємицею жодної черги після смерті ОСОБА_4 , тому на неї не розповсюджуються норми, які регулюють спадкові відносини, в тому числі і правила прийняття спадщини. Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги акти, в яких зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство а також покази свідків, які також підтверджували вказані обставини, оскільки жоден із цих доказів не підтверджує факт перебування ОСОБА_5 на утриманні у ОСОБА_4 , що в даній справі має першочергове значення.

Відтак, підстав для спадкування прав та обов`язків після смерті спадкодавця ОСОБА_4 мати позивачки ОСОБА_10 не має, оскільки не вважається спадкоємцем жодної з черг після його смерті за законом.

Тому спадкувати після смерті ОСОБА_10 позивач ОСОБА_1 має право лише ті права та обов`язки, котрі належали останній, однак до них не входить право на належну спадкодавцеві ОСОБА_4 Ѕ частки житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

З урахуванням вищевказаного, оцінивши встановлені по справі обставини у всій їх сукупності, суд вважає що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадщину за законом - відмовити

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 04 листопада 2022 року.

Суддя: М.М. Ротар