Справа № 161/674/22
Провадження № 2/161/1562/22
У Х В А Л А

11 серпня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , до ОСОБА_11 , Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, ОСОБА_12 , про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває вищевказана цивільна справа № 161674/22, предметом якої є: скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) серії BJI № 55, зареєстрованої 16.01.2019 року відділом ДАБК Луцької міської ради; скасування рішення про державну реєстрацію прав від 21.01.2019 року державного реєстратора КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчука Г.Я. про зміни до запису Державного реєстру прав та зміни до права власності; витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_12 приміщення підвального поверху, загальною площею 169,7 кв.м., житлового будинку по АДРЕСА_1 , технічна характеристика яких вказана в технічному паспорті на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , виготовленому станом на 10.01.2019 року.

09.08.2022 року позивачем ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову. В обгрунтування заявлених вимог останній зазначає, що 10.09.2021 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк H.A. проведено державну реєстрацію іпотеки на підставі Договору іпотеки від 10.09.2021 pоку, за умовами якого іпотекодавець ОСОБА_13 передала в іпотеку ОСОБА_14 нежитлове приміщення загальною площею 190,2 кв.м. в буд. АДРЕСА_1 , яке вона придбала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.02.2021 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Валянською Т.П. Тобто в іпотеку передано підвальні приміщення, які є предметом розгляду даного спору. Вказаною іпотекою забезпечувалося виконання ОСОБА_12 основного зобов`язання, яке виникло на підставі Договору позики, укладеного 03.02.2021 року між нею та її чоловіком ОСОБА_15 , за яким вона позичила в нього 11220000 грн. (за офіційним курсом НБУ, встановленим на вказану дату 28,05 грн. за 1 долар США становило 400000 дол. США), які мала повернути до 03.12.2023 року. У свою чергу, 21.07.2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в справі № 161/2760/22 своїм рішенням стягнув з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_16 заборгованість за договором позики від 03.02.2021 року в розмірі 400000 дол. США. Як наслідок, ОСОБА_13 намагається припинити своє право власності на підвальні приміщення, адже після набрання судовим рішенням в справі № 161/2760/22 законної сили, ОСОБА_17 вчинятиме дії спрямовані на набуття права власності на спірне майно, шляхом звернення стягнення на даний предмет іпотеки. Таким чином, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_15 права власності на спірні приміщення може унеможливити виконання рішення суду в частині витребування цих приміщень з чужого незаконного володіння ОСОБА_12 у разі задоволення заявленого позову та унеможливить поновлення порушених прав. Враховуючи наведене, просить суд накласти арешт на приміщення підвального поверху загальною площею 169,7 кв.м. житлового будинку по АДРЕСА_1 , технічна характеристика яких вказана в технічному паспорті на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 номер 2514-2019, виготовленому станом на 10.01.2019 року, а саме: № 1 «торговий зал №1», площею 90,1 кв.м.; № 2 «сходова» площею 11,2 кв.м.; № 3 «санвузол», площею 18,9 кв.м.; № 4 «підсобне приміщення», площею 11,5 кв.м.; № 5 «коридор», площею 7,2 кв.м.; № 6 «сходова», площею 11,3 кв.м.; № 7 «коридор», площею 4,5 кв.м.; № 8 «приямок», площею 3 кв.м.; № 9 «приямок», площею 3 кв.м.; № 10 «приямок», площею 3 кв.м.; № 11 «приямок», площею 3 кв.м.; № 12 «приямок», площею 3 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечуються накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 ст. 150 ЦПК України передбачено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову, по своїй суті, застосовується з метою надання гарантії виконання в майбутньому прийнятого судового рішення та виключно в разі такої необхідності, при цьому, такі заходи мають бути співмірними заявленим позивачем вимогам.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі Постанова № 9), - забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз`яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Отже, зі змісту ст.ст. 149 та 151 ЦПК України вбачається, що до предмету доказування під час розгляду заяви про забезпечення позову, зокрема входять обставини, які свідчать про те, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду.

Суд вказує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Проте, наведене мотивація у заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову жодним чином не свідчить про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття відповідних заходів утруднить або зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду, а тому його доводи обмежені виключно припущеннями, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Крім того, на переконання суду, заявлений для вирішення захід забезпечення позову, саме у вигляді накладення арешту на спірне майно, виходячи зі змісту та обсягу позовних вимог, не відповідає принципам адекватності, збалансованості інтересів сторін, співмірності з предметом позову.

Враховуючи вищезазначені положення ст.ст. 149, 150 ЦПК України, відповідні роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України, а також те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 157, 353-354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , до ОСОБА_11 , Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради, ОСОБА_12 , про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений 11 серпня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська