Справа № 550/518/21
Провадження № 2/550/10/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2022 року смт.Чутове

Чутівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Оболєнської С.А.,

за участю секретаря судового засідання Байрачної Н.В.,

представника позивача адвоката Токар О.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт. Чутове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чутівського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.09.2021 представник відповідача, адвокат Дівіна А.А. надіслала заперечення на відповідь на відзив, в якому зокрема пунктом другим, просила суд застосувати до позивача ОСОБА_1 та її представника, адвоката Токар О.А. заходи визначені ЦПК України, за зловживання процесуальними правами. Таке клопотання обґрунтовано зокрема тим, що у якості доказів до позовної заяви, позивачем надано копії кредитних договорів, укладених між ОСОБА_1 та банками про надання кредитів, проте у відповіді на відзив адвокатом Токар О.А. зазначено, що інформація у вказаних договорах не відповідає дійсності, що на думку представника відповідача, адвоката Дівіної А.А. є недостовірною інформацією. Такі дії сторони позивача, представник відповідача вважає введенням суд в оману та грубе порушення норм цивільного процесуального законодавства.

Представник позивача, адвокат Токар О.А. заперечувала проти задоволення клопотання, вказавши, що жодним чином не вводила суд в оману, оскільки зазначені у кредитних договорах відомості щодо працевлаштування ОСОБА_1 у ДП «ОНУР», є помилковими. У підтвердження чого надала суду відповідну довідку про те, що ОСОБА_1 не працювала на вказаному підприємстві. Крім того, зазначила, що вищевказані кредитні договори були укладені до вступу у справу адвоката, а саме 21.04.2021, а тому вважає, що наміру ввести суд в оману зі сторони позивача та її представника не було.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, прийшов такого висновку.

Згідно ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право в тому числі надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (п.п.22, 23 Рішення від 28 березня 2006 року, заява №23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Як вбачається з матеріалів справи представник позивача, адвокат Токар О.А. до позовної заяви додала ряд кредитних договорів, укладених між банками та позивачем ОСОБА_1 у підтвердження обставин скрутного матеріального становища позивача, оскільки їй не вистачає коштів на поточні витрати та ліки. Із наданої до суду адвокатом Токар О.А. відповіді на відзив, остання зазначає, що інформація стосовно перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах із ДП «ОНУР» не відповідає дійсності, у зв`язку з чим адвокатом зроблено відповідний запит, відповідь на який буде надана до суду.

23.09.2021 від представника позивача, адвоката Токар О.А. через канцелярію суду надійшло клопотання про приєднання доказів в порядку ст.83 ЦПК України, а саме копія листа Представництва «ОНУР» за вих. №534 від 26.08.2021, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не працювала на даному підприємстві.

Таким чином судом вважає, що надання адвокатом Токар О.А. тих чи інших пояснень суду та наведення ним своїх міркувань щодо питань, які відносяться до предмету доказування в даній справі, є формою реалізації його процесуальних прав та способом обстоювати його правову позицію у справі.

Також суд враховує, що сторона позивача не позбавлена права висловлювати свої оціночні судження щодо тих питань, які є предметом судового розгляду в даній цивільній справі, а сторона відповідача, виходячи з засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, не позбавлена права спростовувати доводи та міркування сторони позивача, в тому числі шляхом надання суду відповідних доказів.

За таких обставин у суду відсутні підстави оцінювати письмові пояснення представника позивача, адвоката Токар О.А., які вона зазначила на відстоювання своєї правової позиції у справі, як зловживання нею процесуальними правами та намагання ввести суд в оману.

Тобто судом не встановлено, що позивачем та його представником вчинялись дії, які свідчать про зловживання процесуальними правами та мали на меті перешкоджання у здійсненні правосуддя.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав визнавати дії позивача та її представника зловживанням процесуальними правами та вжиття до них заходу процесуального примусу, оскільки у суду відсутні докази того, що такі їх дії, здійснюються ними з метою перешкоджання судочинству, а тому клопотання представника відповідача про застосування заходів процесуального примусу задоволенню не підлягає.

Керуючисьст.ст. 44 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката Дівіної Алли Альбертівни про застосування до позивача ОСОБА_1 та її представника, адвоката Токар Олени Анатоліївни заходів процесуального примусу, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. А. Оболєнська