Провадження № 2/761/4181/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Буд - Прайм», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів, зміну умов договору купівлі - продажу майнових прав, -

в с т а н о в и в:

05 жовтня 2020 року до Деснянського районного суду м.Києва надійшла зазначена позовна заява.

16.03.2021 року справа надійшла до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю.

В позовних вимогах позивач просить:

-пункти 1.7.1, 2.5, 3.1.6, 3.4.5, 3.4.8, укладеного між сторонами договору від 16.10.2018 року №150/2 про купівлю-продаж майнових прав - виключити.

-пункт 3.2.4 договору викласти у наступній редакції: " Компанія зобов`язана передати майнові права Покупцям у встановлений п.5.1 договору строк, після введення в експлуатацію об`єкту будівництва, надавши кожному з Покупців документи, що відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, відповідно до п.41 Постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень";

-пункт 3.2.7 договору викласти у наступній редакції: "Видати Покупцям за вимогою у разі втрати: другий примірник цього Договору; Довідки про оплату в повному обсязі вартості Майнових прав на Об`єкт та Акту прийому-передачі Майнових прав з позначкою «Копія»; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси";

-пункт 4.2 договору викласти у наступній редакції: "У випадку не виконання Покупцями своїх зобов`язань щодо умов цього Договору, Компанія має право розірвати Договір у односторонньому порядку на умовах, що передбачені п.5.2 цього Договору і зобов`язується сплатити неустойку на користь Покупців у розмірі 10% від внесеної ними суми. При цьому Покупці залишають за собою право утримати суму неустойки із суми внесених грошових коштів";

-пункт 4.6 договору викласти у наступній редакції: "За порушення строків введення Об`єкта будівництва в експлуатацію Покупці мають право стягнути з Компанії неустойку у розмірі 3 % вартості Майнових прав на Об`єкт, зазначеної в п. 1.10 та п.2.1 цього Договору за кожен день прострочення»;

-пункт 5.2 договору викласти у наступній редакції: "Цей Договір може бути припинений у випадках, встановлених Договором:

не перерахування Покупцями коштів визначених п.п. 2.1, 2.2 даного Договору;

порушення Покупцями строку оплати Майнових прав, зазначеного у п.2.1.1 Договору;

в разі, якщо щопісля отримання Покупцями Повідомлення про необхідність з`явитися для оформлення Акту, останній протягом 10 (десяти) календарних днів не з`явився та/або не підписує Акт прийому передачі майнових прав на Квартиру, в тому числі із можливими зауваженнями з боку покупців. При наявності поважних причин Покупці мають письмово попередити про них Компанію та отримати згоду від Компанії на продовження терміну підписання Акту прийому передачі майнових прав на Квартиру;

у випадку неповної та/або несвоєчасної сплати вартості Майнових прав, відповідно до п.2.1 Договору».

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що 16.10.2018 року між сторонами був укладений письмовий договір №150/2 купівлі-продажу майнових прав однокімнатної квартири (будівельний номер 150), загальною площею 58,2 кв.м., на 19 поверсі секції АДРЕСА_1 за ціною 1 693 620,00 грн. Позивач виконав умови договору в частині 100% оплати майнових прав.

Позивач зазначає, що умови пунктів 1.2, 1.7.1, 2.5, 3.1.6, 3.2.4, 3.4.5, 3.4.8, 4.2, 4.3, 4.4, 4.6, 5.2 Договору є несправедливими, оскільки вони обмежують права споживача; обмежують (зменшують) юридичну відповідальність продавця і одночасно збільшують юридичну відповідальність споживача; обмежують права споживача стосовно продавця (виконавця робіт) у разі порушення ним умов договору; встановлюють жорсткі обов`язки споживачу, тоді як виконання роботи продавця (виконавця) обумовлене лише власним розсудом виконавця; надають можливість продавцю (виконавцю) не повертати частину коштів на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; надають продавцю (виконавцю) право розірвати договір із споживачем на власний розсуд у той час, коли споживачеві таке право не надається; надають продавцю (виконавцю) права не повертати споживачу частину коштів на оплату невиконаної роботи у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); установлюють обов`язкові для споживача умови, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надають продавцю (виконавцю) право в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надають продавцю (виконавцю) право в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначають остаточну ціну товару не на момент укладення договору, а на момент його поставки споживачеві та надають продавцю (виконавцю) можливість збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; встановлюють обов`язок споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець) не виконає своїх; їх наслідком, всупереч принципу добросовісності є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Відповідач після отримання копії позовної заяви з додатками своїм правом не скористався, відзив на заявлені вимоги не направив.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 656 ЦК України визначає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Згідно з положеннями статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2018 року між ТОВ «Статус Буд-Прайм» (далі - Компанія) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - Покупці) укладено договір №1508/2 купівлі-продажу майнових прав за умовами якого Компанія зобов`язалася передати у власність Покупців, а Покупці зобов`язуються прийняти у власність майнові права на квартиру в складі адміністративно-житлового комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського та торговельного призначення за адресою: АДРЕСА_2 , будівельний номер квартири - 150, кімнат - 1, загальна площа - 58,2 кв.м., 19 поверх, 2 секція та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Покупці за умовами договору набувають право власності на майнові права по Ѕ частці.

Згідно з умовами п.2.2 Договору, вартість майнових прав становить 1 693 620,00 грн.

Позивач виконав зобов`язання за Договором та 17.10.2018 року сплатив грошові кошти в сумі 1 693 620,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № та довідкою (без дати та номера).

При зверненні до суду з позовом позивач просив виключити пункти 1.7.1, 2.5, 3.1.6, 3.4.5, 3.4.8, укладеного між сторонами договору від 16.10.2018 року №150/2 про купівлю-продаж майнових прав, оскільки такі умови є несправедливими.

Пунктом 1.7.1 Договору сторони домовились та визначили, що сторони також розуміють та погоджуються, що одночасно з укладенням Акту прийому-передачі, Покупці зобов`язані будуть укласти договори на обслуговування будинку в якому знаходиться квартира та його прибудинкова територія, а також на надання житлово-комунальних послуг з експлуатаційною компанією.

Пунктом 3.4.5 Договору передбачено, що протягом 10 календарних днів після отримання від Компанії повідомлення про необхідність укласти договір з експлуатуючою організацією укласти такий Договір на утримання та обслуговування Об`єкту нерухомості. В разі не укладення зазначеного Договору на Покупців накладається штраф 1 000,00 грн. за кожен місяць прострочення виконання даного зобов`язання.

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що у випадку коли за результатами технічної інвентаризації Об`єкту нерухомості, здійсненої фахівцем з технічної інвентаризації - БТІ, загальна площа об`єкту виявиться більшою ніж проектна площа, Покупці зобов`язуються додатково сплатити вартість будівництва Об`єкту нерухомості площею, встановленою за результатами технічної інвентаризації необхідну суму протягом 10 календарних днів після отримання від компанії повідомлення про фактичну загальну площу Об`єкту нерухомості по ціні квадратного метра кінцевого розрахунку.

Пункт 3.1.6 Договору, надає право компанії змінювати вартість майнових прав на Об`єкт за 1 кв.м. в частині несплачених Покупцями квадратних метрів, згідно п.2.5.

Як зазначає позивач, пункти 2.5 та 3.1.6 Договору надають продавцю (виконавцю) право визначати остаточну ціну товару не на момент укладення договору, а на момент його поставки товару споживачеві та можливість збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Крім того, зазначені пункти договору суперечать предмету договору, а саме: купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Загальною площею 58,2 кв.м., за ціною 1 693 620,00 грн.

В той же час положеннями пункту 3.3.2 Договору, Покупці мають право відмовитися від цього Договору, шляхом дострокового розірвання цього Договору з дотриманням умов, що викладені в п.4.4 (сплати неустойки на користь компанії у розмірі 10% внесеної від суми).

Пункт 3.4.8 Договору, зобов`язує Покупців не змінювати зовнішній вигляд стін Об`єкту капітального будівництва та Об`єкту нерухомості, в тому числі не встановлювати кондиціонери, засклення балконів, здійснювати перепланування або виконувати будь-які інші будівельні роботи, тощо без попереднього дозволу Компанії та/або експлуатуючої організації.

Позивач зазначає, що вказаний пункт зобов`язує його після припинення зобов`язання між сторонами його належним виконанням у подальшому не встановлювати кондиціонери, засклення балконів або виконувати будь-які інші будівельні роботи тощо. А також містить нечітке та двозначне положення про заборону виконувати будь-які інші будівельні роботи (як зазначає позивач і будівельно-ремонтні роботи в квартирі) без дозволу продавця (виконавця або іншої невстановленої особи - не сторони цього договору). Законодавство України не забороняє споживачам встановлювати у своїх квартирах кондиціонери, склити балкони або проводити будівельно-ремонтні роботи і не зобов`язує погоджувати такі дії із продавцями (виконавцями) або невідомими особами. Крім того, не визначено чи є такі погодження для споживача оплатними послугами та їх вартість.

Однак суд зауважує, що з пункту договору вбачається, що заборона стосується лише зовнішнього вигляду стін та не стосується внутрішніх робіт в квартирі.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Доктрина venire contrafactum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contrafactum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contrafactum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) вказано, що «тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2021 року в справі № 450/3260/16-ц (провадження № 61-19614св20) зазначено, що відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт шостий частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві».

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (станом на 16.10.2018 року) визначала, що Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими у відповідності з положеннями ч.3 зазначеної статті є, зокрема, умови договору про:

1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника);

2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору;

5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором;

6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;

7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника);

8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;

9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;

10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;

15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей;

16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:

1) такі положення також підлягають зміні; або

2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі.

Врахувавши обгрунтування заявлених вимог, суд вважає, що зазначені позивачем пункти договору не є несправедливими. Крім того, судом не встановлено що оскаржувані пункти договору порушують принцип добросовісності, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Позивач при зверненні до суду з позовом, посилаючись на положення статті 651 ЦК України, просив викласти в новій редакції пункти 3.2.4, 3.2.7, 4.2, 4.6, 5.2 Договору. Щодо зазначених вимог суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N 183/262/17 (провадження N 61-41932сво).

Вирішальне значення для застосування положення частини другоїстатті 651 ЦК України має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається, умовами договору не передбачено внесення змін до договору за рішенням суду.

В той же час позивач не надав суду доказів що він звертався до відповідача з проханням внести зміни в договір та викласти окремі його пункти в іншій редакції.

Також позивач не надав суду доказів істотного порушення договору відповідачем та спричиненої позивачу шкоди внаслідок чого він значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору.

Таким чином суд не вбачає законом передбачених підстав для зміни умов пунктів 3.2.4, 3.2.7, 4.2, 4.6, 5.2 Договору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення власних прав, ОСОБА_2 , як Покупець за оспорюваним договором, не підтримала заявлених вимог, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76- 81, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Буд - Прайм» третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів, зміну умов договору купівлі - продажу майнових прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Г.Притула