Справа № 146/626/21
Провадження № 22-ц/801/1112/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокуСправа № 146/626/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

Рішення ухвалила суддя Скаковська І. В.

Рішення ухвалено о 10:09 год в смт Томашпіль Вінницької області

Повний текст рішення складено 21 квітня 2022 року,

Встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Вапнярської селищної ради і ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 червня 1979 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 . У жовтні 2003 року вона разом із чоловіком переїхала проживати до матері чоловіка ОСОБА_4 в належний їй житловий будинок по АДРЕСА_1 , в якому вона проживає до сьогодні. З моменту вселення у будинок вона за свої кошти проводила поточні та капітальні ремонти житлового будинку; регулярно сплачувала кошти за користування електричною енергією, тобто, вона відкрито та безперервно володіє будинком та проживає у ньому більше 10 років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка залишила заповіт на свого сина ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік, син ОСОБА_4 ОСОБА_2 , не оформивши свої права на спадкове майно, в якому вона продовжувала проживати і користуватися ним.

В 2005 році брат її покійного чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом про визнання за ним в порядку спадкуванням після смерті ОСОБА_4 права власності на будинок, затаївши той факт, що на даний будинок ОСОБА_4 залишила заповіт на ОСОБА_2 і те, що вона продовжує проживати у будинку.

09 червня 2005 року позов був задоволений. Проте, 18 грудня 2006 року в порядку перегляду справи за нововиявленими обставинами, позовна заява ОСОБА_2 була залишена без розгляду.

Законодавцем передбачена можливість визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, однак в силу вказаних умов статті 344 ЦК України (відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років), не раніше 01 січня 2011 року.

Позивач заволоділа будинком добросовісно, продовжує володіти ним відкрито і безперервно, що очевидне для всіх третіх осіб, які мають можливість спостерігати за ним, продовжує володіти ним протягом встановленого законом строку володіння безперервне протягом більше десяти років. У неї знаходяться оригінали документів: свідоцтво про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; технічний паспорт на будинок.

Тому вона просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2021 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_5 адвоката Семка В. М. Залучено до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_3 (а. с. 63).

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вапнярської селищної ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, відмовлено.

Судові витрати залишені за позивачем.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що судом допущено неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, допущена неправильна оцінка доказів, досліджених в судовому засіданні, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними по змісту обставинам, викладеним у позовній заяві, зокрема полягають у тому, що позивач заволоділа житловим будинком добросовісно, продовжує володіти ним відкрито та безперервно, що очевидне для всіх третіх осіб, які мають можливість спостерігати за ним, продовжує володіти ним протягом встановленого законом строку володіння безперервне протягом більше десяти років.

При цьому в апеляційній скарзі наведений перелік норм процесуального і матеріального закону, а саме: статті 41, 55, 129 Конституції України; частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; визначення обґрунтованості рішення; статті 2, 4, 376, 263, 265 ЦПК України; статті 5, 16, 344 ЦК України та Прикінцеві і Перехідні положення ЦК України; роз`яснення постанов Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року і Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року.

Учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надали.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Семко В. М. підтримав апеляційну скаргу і просить її задовольнити. При цьому пояснив, що згідно поданої сьогодні до суду апеляційної інстанції копії свідоцтва про право на спадщину (до суду першої інстанції не надавалася і судом першої інстанції таке свідоцтво не оцінювалося як доказ) вбачається, що дане свідоцтво видане 12 червня 1992 року державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори, зареєстроване за реєстровим № 788 та зареєстроване в БТІ 29 червня 1992 року за № 343, яке свідчить про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дружина ОСОБА_4 ; спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із житлового будинку по АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Вапнярською селищною радою 28 квітня 1958 року за № 165, зареєстрованого в БТІ за № 343.

Відповідачі представник Вапнярської селищної ради, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися. Відповідач ОСОБА_2 надіслав 12 вересня 2022 року телефонограму, якою просив відкласти розгляд справи через його хворобу. 13 вересня надіслав клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні у зв`язку із його хворобою і важким фізичним станом, підтвердивши це довідкою КНП «Вапнярський центр первинної медико-санітарної допомоги» про те, що він перебуває на «Д» обліку і отримує амбулаторне лікування та за станом здоров`я потребує постійного лікування.

За правилами частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Семко В. М., дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 24 червня 1979 року, актовий запис № 53, про що Вапнярською селищною радою Вінницької області видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_8 , дружині ОСОБА_8 (а. с. 5).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_2 , виданого Вапнярською селищною радою 06 липня 1957 року, актовий запис № 60, він народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками є: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_4 (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 115, виданим Вапнярською селищною радою Томашпільського району Вінницької області (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис № 85, виданим Городківською сільською радою Крижопільського району Вінницької області 20 листопада 2004 року (а. с. 8).

Згідно довідки виконавчого комітету Вапнярської селищної ради № 553 від 29 квітня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає в АДРЕСА_1 . За даною адресою проживає без реєстрації з 2003 року по даний час (а. с. 9).

Згідно довідки № 011711 від 08 серпня 2005 року, виданої виконкомом Вапнярської селищної ради, ОСОБА_1 дійсно проживає в АДРЕСА_1 із сім`єю: син ОСОБА_9 і дочка ОСОБА_10 ; проживали із жовтня 2003 року за даною адресою без прописки (а. с. 10).

Довідка за 2005 рік, видана виконкомом Вапнярської селищної ради ОСОБА_2 , свідчить про те, що після смерті його матері ОСОБА_4 , яка постійно проживала в АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилося спадкове майно. Після її смерті спадкоємцями залишилися: син ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_2 ; дочка ОСОБА_11 , яка проживає в м. Ужгород; син ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який проживав в с. Городківка Крижопільського району Вінницької області. Після його смерті залишилась дружина ОСОБА_12 , яка проживає за вказаною адресою. Інших спадкоємців згідно закону немає. ОСОБА_2 фактично спадщину прийняв на протязі шести місяців, проводив ремонт житлового будинку, сплачував страхові платежі (а. с. 11).

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 09 червня 2005 року задоволено позов ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 , який залишився після смерті його матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Відомості про набрання рішенням суду законної сили відсутні (а. с. 12).

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2006 року позовну заяву ОСОБА_2 про продовження строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, залишено без розгляду. Відомості про набрання законної сили ухвалою суду відсутні (а. с. 13).

Державний нотаріус Томашпільської державної нотаріальної контори Калініна Р. Я. 01 червня 1993 року посвідчила заповіт, яким ОСОБА_4 заповіла житловий будинок зі всіма надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 (а. с. 20).

Із наявної в матеріалах цивільної справи копії матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 11 травня 2004 року до Томашпільської державної районної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_4 , якою вона просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на вклад у банку. Підпис ОСОБА_3 на заяві посвідчений 09 квітня 2004 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Семен Є. В. (а. с. 47).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за набувальною давністю, згідно вимог статті 344 ЦК України можна набути право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому враховується, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Проте, судом встановлено, що спірний будинок входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 , після смерті якої відкрито спадкову справу за заявою відповідача по даній справі ОСОБА_3 , яка подала заяву про прийняття спадщини. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що дані правовідносини мають вирішуватися у порядку спадкування. Крім цього судом встановлено, що за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на спірний будинок згідно рішення суду і відповідач заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи з аналізу норм матеріального права, право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном).

Отже, позов про визнання права власності за набувальною давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає, хто є власником цього майна.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У пункті 11 цієї постанови зазначено, що, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Згідно роз`яснень у пункті 13 цієї постанови відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, що набрав чинності із 01 січня 2004 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За матеріалами справи ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на спірне майно.

За правилами статей 548 і 549 ЦК України, в редакції чинній на час відкриття спадщини, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини: 1) фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Правила книги шостої ЦК України, 2004 року включають статті: з 1216 по 1303. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218). Спадкування здійснюється на заповітом або за законом (стаття 1217). Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 статті 1220). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 статті 1223). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї (ч. 3 статті 1268 і ч. 1 статті 1270). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 статті 1269, ч. 1 статті 1270).

По справі встановлено, що спірний будинок згідно свідоцтва про право на спадщину на праві власності належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка при житті 01 червня 1994 року, залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори Калініною Р. Я., яким спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_2 .

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 вказала про те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 і вони разом проживали у спірному будинку, на яке ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, підтвердивши це довідками, виданими виконавчим комітетом Вапнярської селищної ради: № б/н від 08 серпня 2005 року (а. с. 10) та № 553 від 29 квітня 2021 року (а. с. 9), із яких слідує, що ОСОБА_1 проживала у будинку по АДРЕСА_1 із 2003 року по даний час без реєстрації, а також у цьому будинку проживали їх діти: ОСОБА_9 , 1991 року народження і ОСОБА_10 , 1993 року народження, які на час відкриття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , були малолітніми і також могли прийняти спадщину.

Крім цього як вбачається із наданої Тульчинською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняла ОСОБА_3 , подавши до нотаріальної контори за місцем свого проживання 09 квітня 2004 року свою заяву про прийняття спадщини (а. с. 47).

Також довідка за 2005 рік, видана виконкомом Вапнярської селищної ради ОСОБА_2 , свідчить про те, що після смерті його матері ОСОБА_4 , яка постійно проживала в АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилося спадкове майно. Після її смерті спадкоємцями залишилися: син ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_2 ; дочка ОСОБА_11 , яка проживає в м. Ужгород; син ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який проживав в с. Городківка Крижопільського району Вінницької області. Після його смерті залишилась дружина ОСОБА_12 , яка проживає за вказаною адресою. Інших спадкоємців згідно закону немає. ОСОБА_2 фактично спадщину прийняв на протязі шести місяців, проводив ремонт житлового будинку, сплачував страхові платежі (а. с. 11).

Отже судом встановлено, що спірний житловий будинок є спадковим майном, на яке спадщина відкрилася, спадкоємцями прийнята, проте вони не отримали свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі свідоцтва відсутні в матеріалах даної цивільної справи.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а позивач посилається на строк набувальної давності, - то такий позивач обрав невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

З урахуванням того, що обов`язковою обставиною, яка має значення для визнання права власності на майно за набувальною давністю є відсутність у позивача інших підстав набуття права на це майно (ч.1 статті 344 ЦК України) і наявність у володільця певної правової підстави для володіння спірним майном, що виключає можливість набуття позивачем ОСОБА_1 права власності на таке майно за набувальною давністю.

Таким чиним, ОСОБА_1 не має підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги позивача.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин

Повний текст судового рішення складений 15 вересня 2022 року