Справа №487/8943/21
Провадження №2/487/1048/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03.08.2022 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Кузьменко В.В.,

за участю секретаря судових засідань Рафальської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Миколаєва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Товарна біржа «Нерухомість-південь» про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2021 позивачі звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа Товарна біржа «Нерухомість-південь», в якій просили визнати договір №4275 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, загальною площею 52,60 кв.м, та житловою площею 29,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 30.12.1999 року на товарній біржі «Нерухомість-південь» між покупцем ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та продавцем ОСОБА_3 дійсним; визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право сумісної власності на квартиру, загальною площею 52,60 кв.м, та житловою площею 29,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30.12.1999 року між ОСОБА_1 яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та продавцем ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, загальною площею 52,60 кв.м, та житловою площею 29,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , виконаний сторонами належним чином договір і до сьогоднішнього дня ніким не оскаржувався.

Позивачі у судове засідання не прибули, представник позивача ОСОБА_5 до початку розгляду справи подав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, розглянути справу за відсутності позивача.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без повідомлення причин; відзив відповідачем не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення на підставі доказів, що є у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що 30.12.1999 року між ОСОБА_1 яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та продавцем ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 оформлений на Товарній іржі «Нерухомість-південь» №4275.

ОСОБА_1 зареєструвала право власності згідно Договору купівлі-продажу за №4275 від 30.12.1999 року в Миколаївському бюро технічної інвентаризації про що свідчить реєстраційний №19041 від 11.01.2000 року.

Умови договору купівлі-продажу нерухомого майна виконані сторонами відповідно до досягнутих домовленостей у повному обсязі.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі -продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Згідно роз`яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст.227ЦК України (в редакції 1963 року), яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст.47ЦК України (в редакції 1963 року) тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідач ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір, укладений між сторонами, та визнати за позивачем право власності на спірний об`єкт нерухомості

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 10, 12, 13, 18, 23, 76, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст.ст. 47, 48, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Товарна біржа «Нерухомість-південь» про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, загальною площею 52,60 кв.м, та житловою площею 29,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 30.12.1999 року на Товарній біржі «Нерухомість-південь» між покупцем ОСОБА_1 яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та продавцем ОСОБА_3 дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право сумісної власності на квартиру, загальною площею 52,60 кв.м, та житловою площею 29,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Кузьменко