Провадження № 2/761/4523/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Соломон О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 27.10.1995 року, зареєстрованого БТІ м. Києва 04.12.1995 року та Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 12.04.2021 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Канайло Н.І. 12.04.2021 року за №268.

У зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, як зазначає позивач, відповідачі не проживають у ній понад п`ять років, а на постійній основі проживають в Сполучених Штатах Америки, витрат по її утриманню та оплаті комунальних послуг не несуть. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності у зв`язку із реєстрацією в квартирі відповідачів, тому для захисту своїх порушених прав вона звернулась до суду із даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила клопотання про розгляд справи без її участі, додатково зазначила, що позовні вимоги підтримує.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, 01.12.2021 року на адресу суду надійшла їх заява про визнання позову.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін. що не з`явились в судове засідання.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується: договором купівлі - продажу від 27.10.1995 року, зареєстрованим БТІ м. Києва 04.12.1995 року та договором купівлі - продажу від 12.04.2021 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Канайло Н.І. 12.04.2021 року за №268.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані у квартирі, що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання особи Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.07.2021 року.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі з 19.07.2003 року, ОСОБА_3 зареєстрована у вказаній квартирі з 08.11.2011 року.

Так, на момент звернення позивача до суду із зазначеним позовом, відповідачі тривалий час не проживають у квартирі, оскільки вони фактично проживають у Сполучених Штатах Америки, проте на даний час перебувають на реєстраційному обліку у вказаній квартирі, що порушує право позивача та створює їй перешкоди у користуванні та володінні майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 року визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, враховуючи, що факт реєстрації відповідачів порушує права позивача, як власника квартири та відповідачі визнають позов, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом позбавлення відповідачів права користування квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 76, 89, 95, 259, 263, 265, ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула