З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
07 вересня 2022 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Морозова В.В.
при секретарі Швидкій І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування - Черкаська районна державна адміністрація про стягнення аліментів,-
ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 з первісною позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх заробітків, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Також, стягнути з ОСОБА_3 , на її користь грошові кошти на власне утримання у розмірі 3000,00 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення трирічного віку ОСОБА_4 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та являється донькою позивача.
В період часу з вересня 2019 року по вересень 2020 року між ОСОБА_3 та її донькою існували фактичні шлюбні відносини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 її донька народила дитину ОСОБА_4 , батьком якої, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , являється ОСОБА_3 .
В силу непорозумінь, які почали виникати між її донькою та ОСОБА_3 та які ґрунтувались на розбіжності їхніх поглядів щодо спільного сімейного життя та виховання дітей, вони досягли згоди про окреме проживання. Також, за їхнім спільним погодженням, ОСОБА_4 залишилась проживати разом з її донькою.
Між її донькою та ОСОБА_3 неодноразово виникали розмови щодо вирішення питання його матеріальної участі у вихованні доньки, однак згоди між ними досягнуто не було, в силу чого вони з донькою вирішили звертатись до суду з позовом про призначення аліментів на утримання спільної дитини та стягнення з відповідача коштів на утримання її доньки ОСОБА_2 до досягнення ОСОБА_4 трирічного віку.
На даний час, жодної участі у матеріальному забезпеченні своєї дитини ОСОБА_3 не приймає та всі витрати, пов`язані з вихованням ОСОБА_4 покладені на її доньку. Водночас, зважаючи на те, що ОСОБА_4 потребує постійного догляду за собою, її донька не має жодної можливості працевлаштуватись та забезпечити належне проживання своїй дитині.
Ігнорування своїх батьківських обов`язків зі сторони ОСОБА_3 щодо утримання власної доньки до досягнення нею повноліття, закріплених в ст. 180 Сімейного кодексу України, ставить у вкрай скрутне матеріальне становище її доньку, так як повноцінно задовольнити всі потреби спільної з відповідачем доньки вона не має можливості, адже повністю зайнята її вихованням та доглядом, водночас відповідач являється здоровою, працездатною людиною, не має інших утриманців та має можливістьзабезпечувати свою дитину та дружину, однак ухиляється від цих обов`язків, в силу чого вони змушені звертатись до суду.
Також позивачу відомо те, що ОСОБА_3 служить у Національній гвардії України за контрактом та отримує дохід, який дозволяє йому повноцінно виконувати обов`язки щодо утримання дружини та участі в утриманні власної дитини.
Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд виключити відомості про ОСОБА_3 , як батька дитини з актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного виконавчим комітетом Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області 03.11.2020 року, актовий запис №27. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що з матір`ю дитини, ОСОБА_2 він зустрічався не багато часу: з грудня 2019 року та до кінця лютого 2020 року. Зустрічі були нетривалі, як правило разом ходили до друзів, до клубу чи до бару. Разом вони ніколи не проживали, так як не було де, адже його батьки не були в захваті від їхніх зустрічей. З її матір`ю йому також не хотілося проживати. Фактичних шлюбних відносин, в розумінні норм чинного законодавства, у них не було. Просто вони подобались один одному. Протягом січня-лютого 2020 у нього з ОСОБА_2 були близькі відносини. Наприкінці лютого вони перестали спілкуватися та зустрічатися.На початку жовтня 2020 року ОСОБА_2 йому повідомила що вагітна від нього.Після народження дитини вони разом подали заяву на реєстрацію народження дитини до Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, а 05 листопада 2021 року його призвали до лав збройних сил України.
Позивач за зустрічним позовом впевнений, що дитина не його, оскільки ОСОБА_2 майже нічого не говорила щодо народження дівчинки, сказала: "родилася нормальною, все добре". Нещодавно він дізнався, що лікарі зафіксували народження ОСОБА_4 як семимісячної дитини. Її вага складала 2,300 кг.Тому ОСОБА_2 завагітніла у квітні 2020, а не у лютому, вони тоді вже майже два місяці не зустрічалися, а отже дитина не від нього, і він не є батьком ОСОБА_4 .
У судові засідання, призначені на 05.08.2022 року о 10 годині 00 хвилин та на 22.08.2022 року о 09 годині 00 хвилин, відповідач ОСОБА_3 не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, про що є відомості у матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надходило.
Відповідач ОСОБА_3 у дане судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило.
Позивач ОСОБА_1 у дане судове засідання не з`явилась. Представником позивача подано до суду заяву про слухання справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування ЧРДА у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином.
За таких обставин, суд ухвалює рішення у заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.11.2020 року, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Худяки Черкаського району Черкаської області, матір`ю зазначено - ОСОБА_2 , батьком - ОСОБА_3 .
Відповідно до паспорту громадянина України № НОМЕР_3 , який видано органом 7130- Черкаським РВ Управління ДМС України у Черкаській області 12.07.2019 року, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Канів Черкаської області. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , матір`ю ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 2005 р.н. та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 329, виданою виконавчим комітетом Леськівської сільської ради Черкаського району Черкаської області.
Відтак, суд констатує, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . Разом з ним зареєстровані: ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 -власник, ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_8 - чоловік, ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_9 -донька.
Згідно з відповіддю Головного управління Національної гвардії України від 07.06.2021 року № 27/9/2-к-113-зі на запит позивача, солдат ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 05.11.2020 року проходить строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ).
Ухвалою суду від 07.09.2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача.
До зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 долучено копію контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового складу, укладеним з ОСОБА_3 солдатом, стрільцем відділення взводу стрілецької роти стрілецького батальйону 02.06.2021 року строком на 3 роки.
Відповідачем у межах розгляду зустрічної позовної заяви з первісною було завлено клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.
Ухвалою суду від 01.12.2021 року клопотання відповідача задоволено та у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження зупинено.
Однак, 16.06.2022 року до суду надійшло повідомлення від експерта Київського НДЕКЦ про неможливість проведення експертизи у справі, у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 двічі не з`явився до експертної установи для відібрання біологічних зразків.
Зі змісту позовної заяви встановлено та не спростовано відповідачем, що мати дитини не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб доньки. Крім того, ОСОБА_2 є неповнолітньою не має змоги працювати, так як дитина потребує постійного догляду, інших доходів не має та потребує матеріальної допомоги від відповідача.
Батько дитини ОСОБА_3 матеріальну допомогу на утримання дитини та матері дитини не надає, та взагалі не визнає своє батьківство щодо ОСОБА_4 , при цьому для підтвердження обставин, якими він заперечує позовні вимоги, не прибув до експертної установи для відібрання біологічних зразків, що свідчить про ухилення від участі у проведенні експертизи.
Згідно з частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Пунктами 1, 2 частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти.
Частинами 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За приписами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України.
Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника.
Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Суд констатує, що відповідач має обов`язок по утриманню своєї малолітньої доньки, та дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає до задоволення.
При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини 1 статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан здоров`я останнього, а також про наявність на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб суду не надано. Відповідач отримує дохід у вигляді грошового забезпечення відповідно до контракту з в/ч 3021 Національної гвардії України. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої доньки та не позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачем розмірі.
Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (18 років). До досягнення нею 14 років дитина вважається малолітньою. У віці від 14 до 18 років дитина є неповнолітньою. Згідно ч. 4 ст. 152 СК України, дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років. Для особистої участі в цивільній справі недостатньо володіти тільки правоздатністю, необхідна ще й цивільна процесуальна дієздатність, тобто здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена ( ч. 2 ст. 47 ЦПК України). Особа, якій виповнилось 14 років, може сама звернутись до суду із заявою про: надання повної цивільної дієздатності, надання їй права на шлюб, про розірвання шлюб, визнання шлюбу недійсним; визнання батьківства; стягнення аліментів; усиновлення чи визнання усиновлення недійсним.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Цивільного кодексу України особи у віці від 14 до 18 років володіють неповною цивільною дієздатністю, а саме мають право:
- самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;
- самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;
- бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;
- самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).
З позовною заявою до суду звернулась законний представник, мати неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в її інтересах та просила стягувати аліменти на утримання дитини та на утримання матері дитини на свою користь. На момент подачі позовної заяви до суду - 01.06.2021 року, ОСОБА_2 було 16 років.
Разом з тим, ОСОБА_1 не є опікуном чи піклувальником малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ст. 5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зважаючи на положення ч. 1 ст. 32 ЦК України, суд вважає, що аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 слід стягувати на користь матері дитини - ОСОБА_2 , так як вона може самостійно ними розпоряджатись.
Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
З огляду на вказане, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Саме такий розмір аліментів, на думку суду, у повній мірі може забезпечити дитині належний рівень життя та умови для розвитку, які гарантовані державою.
Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення аліментів на особисте утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, суд зазначає таке.
Статтею 48 Конституції України закріплено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Згідно з частиною 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Нормами частин 2, 4 статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частини 2 статті 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
За змістом частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно з приписами частини 4 статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною 2 статті 77 СК України передбачено, що за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.
Із аналізу вказаних норм матеріального закону можна дійти висновку, що жінка, яка не перебувала та не перебуває у шлюбі з батьком дитини, має право на утримання від останнього в разі проживання з нею їхньої дитини, за умови, що вона здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років, а чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти, є обов`язковою умовою для їх стягнення.
Як уже зазначалося, судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Донька фактично проживає з матір`ю, яка є неповнолітньою, ніде не працює та здійснює догляд за дитиною, що не спростовано відповідачем.
У свою чергу, відповідач є працездатним, має регулярний щомісячний заробіток, що свідчить про його можливість надавати матеріальну допомогу позивачу.
Доведеність батьківства відповідача стосовно народженої від нього позивачем дитини породжує обов`язок останнього з її утримання, а також з утримання матері дитини, оскільки вона не має самостійного доходу та потребує матеріальної допомоги.
Згідно з частинами 8-10 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Разом з тим, суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.
Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та враховувати матеріальне становище сторін. При цьому, суд має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
За приписами частини 1 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 має право на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, до досягнення дитиною трирічного віку.
Позивач просила стягувати з відповідача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно. Однак, на думку суду, позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач має змогу сплачувати кошти на її утримання саме у такому розмірі.
Водночас, виходячи із засад розумності, добросовісності та справедливості, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги у цій частині задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитиною трирічного віку.
На підставі пункту 7 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за двома вимогами немайнового характеру в розмірі 1816,00 грн.
Враховуючи наведене та керуючись Конвенцією ООН про права дитини, статтями 7, 24, 55, 74, 75, 79, 80, 84, 141, 150, 155, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, статтями 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 273, 280-283, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування - Черкаська районна державна адміністрація про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 червня 2021 року, та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1000,00 грн. щомісячно починаючи з 01 червня 2021 року, та до досягнення малолітньою дитиною -донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.
У решті заявлених вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах сум платежів за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня складення судового рішення до Черкаського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його перегляд та оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Суддя: В. В. Морозов