Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/968/21
Провадження 6/945/7/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря судового засідання Карабут В.В., розглянувши подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про визначення частки майна боржника у майні, яким боржник володіє спільно з іншими особами, -

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з поданням про визначення частки майна боржників, яким вони володіють спільно з іншими особами.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича перебуває два виконавчих провадження з примусового виконання виконавчого документа, а саме: виконавчий напис № 44, що видав Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Грудницька І.М. 21.01.2021, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача - ОСОБА_2 , заборгованості за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М. 05 лютого 2019 року за реєстровим №177, в сумі 123406,61 грн., солідарно разом з ОСОБА_3 . Строк виконання зобов`язання настав 01 серпня 2019 року. Також цим виконавчим написом стягнуто витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, в розмірі 2000,00 грн. з кожного боржника; після чого 25.01.2021 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

Під час здійснення виконавчих дій, 25.01.2021 приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржників, якими накладено арешт на всі грошові кошти в будь якій грошовій одиниці та валюті, що містяться на всіх рахунках, у всіх банківських та інших фінансових установах. Згідно з відповідями банківських установ відсутні кошти належні боржникам та відсутні договори про зберігання цінностей і договори про найм (оренду) індивідуального банківського сейфа. Реєстраційний сервісний центр в Миколаївській області при УМВС України повідомив приватного виконавця, що за боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не зареєстровані транспортні засоби.

Однак, під час виконання виконавчого напису виконавцем встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира чотирикімнатна за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває в приватній спільній сумісній власності разом із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зв`язку з викладеними обставинами, а також того, що виконавчий напис до теперішнього часу не виконано, жодних коштів на погашення заборгованості за виконавчим написом боржниками не сплачено, а боржники ухиляються від його виконання, не вживають заходів щодо виконання виконавчого напису, і у боржників відсутні кошти в банківських установах та відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду, однак наявне нерухоме майно, яке перебуває у спільній сумісній власності разом з іншими особами, приватний виконавець просить суд визначити частки майна боржників у майні, якими вони володіють спільно з іншими особами.

Приватний виконавець Куліченко Д.О. у судове засідання не прибув; 10 грудня 2021 року подав на адресу суду заяву про розгляд подання за його відсутності; подання підтримує у повному обсязі.

Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у судове засідання не прибули, про дату та час розгляду подання повідомлені, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Розглянувши подання, судом встановлено таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями ст. 48 Закону України Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Арешт на майнові права у вигляді майнових прав у внутрішній системі обліку особи, яка провадить клірингову діяльність, накладається в порядку, встановленому статтею 64 Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".

Не допускається накладення арешту на кошти, що знаходяться в Національному банку України або іноземних банках на рахунках, відкритих Центральному депозитарію цінних паперів та/або кліринговим установам для забезпечення здійснення грошових розрахунків.

Не допускається накладення арешту, звернення стягнення за власними зобов`язаннями Центрального депозитарію цінних паперів як суб`єкта господарювання на кошти, що знаходяться в Національному банку України або іноземних банках на рахунках, відкритих Центральному депозитарію цінних паперів для забезпечення виплати доходів за цінними паперами, при погашенні боргових цінних паперів чи при здійсненні емітентом інших корпоративних операцій, що передбачають виплату коштів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Статтею 443 ЦПК України передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст. 355 ЦК України).

Частиною 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 241687370 від 25.01.2021, чотирикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018, справа № 464/2227/17, вказував на те, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення зведеного виконавчого провадження про примусове стягнення з нього боргу. Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Крім того, задоволення подання державного виконавця не порушує прав інших співвласників квартири, оскільки за ними залишається право спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно у розмірі 5/6 часток.

При вирішенні питання суд враховує, що визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства і при розгляді подання державного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду.

За викладеного вище, суд вважає, що у наявності достатні підстави для задоволення подання приватного виконавця, оскільки наявні достатні докази, на підтвердження належності нерухомого майна на праві спільної сумісної власності боржникам, і частка кожного боржника становить 1/4 (1 : 4) - виходячи з рівності часток співвласників, а тому подання підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ч. 1 ст. 260, ст. 443 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про визначення частки майна боржника у майні, яким боржник володіє спільно з іншими особами, - задовольнити.

Визначити, що частка майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в спільній чотирикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/4.

Визначити, що частка майна боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в спільній чотирикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1/4.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова

12.08.2022