Справа № 202/3037/21
Провадження № 2/202/287/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Калантаєнка Д.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , Дніпровської міської ради, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання недійсними та скасування рішень, державних актів на право власності на земельні ділянки, відшкодування моральної шкоди,-

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, за результатами розгляду якого просив суд визнати недійсними та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 2005 року № 204/26 та від 6 жовтня 2010 року №424/61, та видані на підставі них державні акти на право власності на землю серія ЯА №538282 за яким ОСОБА_7 було виділено у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею, 0,0394 га та серії ЯЛ №967554 за яким ОСОБА_1 було виділено у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 , площею 0,0658 га. Крім того позивач просив стягнути з ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що позивач є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (далі домоволодіння АДРЕСА_2 ). Вказане домоволодіння було успадковане позивачем після смерті бабусі ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,0658 га, що належить позивачу на праві власності відповідно до оскаржуваного державного акту серії ЯЛ №967554, виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 6 жовтня 2010 року № 424/61.

Вказане вище домоволодіння межує з домоволодінням АДРЕСА_1 (далі домоволодіння АДРЕСА_1 ). Вказане нерухоме майно належало ОСОБА_7 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступником якого була ОСОБА_9 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а її правонаступником є ОСОБА_5 .

Так, при будівництві паркану по межі земельних ділянок у Позивача та ОСОБА_5 виникли суперечки щодо розміщення та конструкції паркану, у зв`язку із чим сторони вже звертались за судовим захистом. Під час вказаного судового розгляду позивачу стало відомо, що ОСОБА_7 у 2004 році приватизував земельну ділянку значно більшої площі ніж та, яка була у нього на момент приватизації у фактичному користуванні. Через вказані обставини позивач у 2009 році вимушений був приватизувати земельну ділянку меншої площі та іншої конфігурації, ніж та, яка була у його діда ОСОБА_10 на праві користування. При цьому позивач звернув увагу на той факт, що бабуся позивача ОСОБА_8 , що погоджувала межу сусіду ОСОБА_7 у Акті встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 3 жовтня 2004 року ніколи не була зареєстрована власником домоволодіння та земельної ділянки, а отже позивач вважав, що ОСОБА_8 не мала правомочності підписувати відповідний акт.

Таким чином, ОСОБА_7 збільшив власну земельну ділянку із 366 кв.м. до 394 кв.м. із одномоментним зменшенням та відступом спільної межі у бік ділянки позивача на 0,7 м.

Позивач стверджує, що навіть візуально, межа між земельними ділянками сторін по своїй довжині зазнала змін, а саме до приватизації у 2004 році межа була рівною, а після змістилась у бік позивача, на користь ОСОБА_7 .

Моральна шкода заявлена до ПП ОСОБА_6 , позивачем обґрунтована тим, що ПП ОСОБА_6 при виготовленні землевпорядної документації щодо інвентаризації меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 допустив відхилення від плану земельної ділянки, у зв`язку із чим позивач був позбавлений права власності на частину власної земельної ділянки. Враховуючи постійний стрес від усіх бюрократичних наслідків, що виникли внаслідок дії ОСОБА_7 та ПП ОСОБА_6 , позивач вважав, що має право на компенсацію моральної шкоди (а.с.1-10).

Зі сторони Дніпровської міської ради надано письмовий відзив за змістом якого вказано, що підстав для задоволення позовних вимог не має з огляду на те, що ДМР є неналежним відповідачем у даній справі. Згідно із законодавством, чинного на момент прийняття оскаржуваних рішень, ДМР в межах наданих повноважень готувались проекти рішень міської ради про передачу земельних ділянок у власність на підставі клопотань громадян, позитивних висновків відповідних служб міста, за умови надання необхідної документації із землеустрою, передбаченої чинним законодавством України та погодженої у встановленому порядку. В зв`язку із чим представник відповідача вказав, що ДМР на момент розгляду відповідних документів за оскаржуваними рішеннями не мало жодних підстав для відмови у передачі земельної ділянки зазначеними адресами.

Додатково представником у відзиві вказано, що відповідно до акту відводу земельної ділянки від 2 квітня 1952 року, який є належним правовстановлюючим документом ОСОБА_10 відводилась земельна ділянка площею 600 кв.м., що менше площі земельної ділянки, відведеної позивачу на підставі оскаржуваного позивачу рішення (0,068 га).

Крім того, представником ДМР заявлено про застосування строків позовної давності (а.с. 102-106).

Зі сторони позивача надано відповідь на відзив, що єдиним способом захисту відновлення порушеного права позивача є визнання незаконними та скасування рішень ДМР та державних актів на право власності на земельні ділянки. Щодо строків позовної давності, позивач вказав, що порушення свого права дізнався у процесі ознайомлення з документами відповідача щодо його земельної ділянки, у межах розгляду справи № 202/3380/14-ц, отримавши остаточне рішення позивач звернувся до експерта з метою проведення дослідження, яким і було встановлено порушення прав позивача. Таким чином, вважав, що строки позовної давності порушено не було.

Зі сторони відповідача ОСОБА_5 надано письмові пояснення по суті спору, за змістом яких остання просила застосувати строк позовної давності. Вважала позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Щодо нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що 15 травня 1952 року ОСОБА_10 укладено договір з Районним Житловим Управлінням Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, згідно якого колхоз відводе забудовнику дільницю комунальної землі площею 600,0 кв.м. під індивідуальне будівництво жилого будинку про що також свідчить акт відводу земельної ділянки від 2 квітня 1952 року (а.с.28, 30).

13 квітня 2009 року позивачем було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно змісту якого ОСОБА_1 (позивач) є спадкоємцем усього майна бабусі ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та складається з А-1 житлового будинку, житловою площею 48,7 кв.м., загальною площею 84,4 кв.м., Б сарай, В гараж, Г убиральня, Д душ, Е плавательний басейн, №1-14, І-ІІІ, ф-т споруди. Вказане домоволодіння належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 4 червня 2007 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (а.с.17, 18).

У відповідності до технічної документації із землеустрою АДРЕСА_3 , щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 , 20 грудня 2009 року землекористувачем ОСОБА_1 , ПП ОСОБА_11 , суміжними користувачами: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підписано акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі. Також в акті вказано інформацію щодо інших суміжних землекористувачів, а саме: гр. ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 вказана інформація про приватизацію ділянки № НОМЕР_1 та її успадкування (а.с.21).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 червня 2013 року індексний номер 4446973, яке було видано замість свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 квітня 2009 року домоволодіння АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 (а. с. 16).

Вказане домоволодіння, станом на 30 вересня 2011 року, складається з: житлового будинку літ. Ж-3 з мансардою літ. м/с, терасами ж-2, Ж1-1, Ж2-1, загальною площею 363,9 кв. м., житловою площею 96 кв. м., ганком літ. ж, сарай, літ. Б, гараж літ. В, убиральня літ. Г, душ літ. Д, плавальний басейн літ. Е (а.с.23-26).

Наразі земельна ділянка площею 0,0658 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 29 лютого 2012 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 06 жовтня 2010 року № 424/61 (а. с. 19).

Щодо нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

23 вересня 1954 року ОСОБА_7 укладено договір з Районним Житловим Управлінням Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, згідно якого колхоз відводе забудовнику дільницю комунальної землі площею 400,0 кв.м. під індивідуальне будівництво жилого будинку (а.с.37).

У відповідності до землевпорядної справи №058274 з інвентаризації меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (згідно звернення ОСОБА_7 ), виконаної ПП ОСОБА_6 , судом встановлено, погодження із суміжними землекористувачами меж землекористування, а саме: ОСОБА_8 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_6 ). Загальна площа земельної ділянки 394 кв.м. (а.с.50).

Рішенням Дніпропетровської міської ради ІV скликання №204/26 від 20 квітня 2005 року прийнято передати у приватну власність, в тому числі ОСОБА_7 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0394 га (кадастровий номер :04:113:0018) (а.с.51-52).

Також судом було встановлено, що у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 538282, виданого 10 жовтня 2005 року ОСОБА_7 належала земельна ділянка площею 0,0394 га., за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 2005 року № 204/26 (а.с.53).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17 березня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-179, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_9 . Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається з: А-1 житловий будинок житловою площею 38,7 кв. м., загальною площею 58,4 кв.м, Г літня кухня, Ж убиральня, В лазня, З сарай (тимчасовий), К альтанка, И навіс, Д, Е сараї, Б гараж, № 1-10,1 споруди. Земельна ділянка площею 0,0394 га. в межах згідно планом, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 березня 2016 року.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, у цивільній справі №202/3380/14-ц, ухвалено рішення, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 травня 2019 року (далі - рішення).

Вказаним рішенням було вирішено відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту щодо використання земельної ділянки для обслуговування господарських будівель на безоплатній умові та безстроково задоволено частково. Встановлено земельний сервітут на умовах безоплатності та безстроковості для обслуговування будівель домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: лазні літ. В, літньої кухні літ. Г, сараю літ. Д з боку домоволодіння АДРЕСА_2 щодо земельної ділянки площею 10,12 кв.м., ширина якої дорівнює 1 метр та яка належить ОСОБА_1 згідно з планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_2 , який є додатком до висновку експерта № 3739-14 від 26 листопада 2014 року, яка розташована вздовж лазні літ.В, літньої кухні літ.Г, сараю літ.Д, належних на праві власності ОСОБА_5 . Місцезнаходження на кадастровому плані земельної ділянки - кадастровий номер :04:113:0027. Адреси сторін: обтяжувач - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ): обтяжуваний - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ); строк, на який встановлений сервітут - постійний; сервітут встановлюється без права зміни цільового призначення земельної ділянки та без права її забудови. В іншій частині позовних вимог зустрічного позову відмовлено (а.с.65-76).

В той же час у відповідності до висновку земельно-технічного експертного дослідження №2750/2751-20, виготовленого 24 вересня 2020 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, було надано наступні відповіді на питання:

1)фактичні межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 не в повній мірі відповідають межам (розмірам) зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №967554, виданому ОСОБА_1 29 лютого 2012 року, відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 6 жовтня 2010 року №424/61 загальною площею 0,0658 га, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №04223, кадастровий номер :04:113:0027.

Площа зазначеної земельної ділянки згідно фактичного користування становить 0,0654 га, що на 0,0004 га (4 кв.м.) менше ніж згідно державного акта на право власності на земельної ділянки серія ЯЛ №967554 від 29 лютого 2012 року.

Фактичні межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не в повній мірі відповідають межам (розмірам) зазначеним у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯА №538282, виданому ОСОБА_7 10 жовтня 2005 року, відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 20 квітня 2005 року № 204/26 загальною площею 0,0394 га, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Площа зазначеної земельної ділянки згідно фактичного користування становить 0,0398 га, що на 0,0004 га більше ніж згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №538282.

6) ПП ОСОБА_6 при виготовленні Землевпорядної справи №058274 з інвентаризації меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 допустив відхилення від плану земельної ділянки, що містяться в технічному паспорті на житловий будинок від 21 січня 1984 року.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, в тому числі, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень і їх скасування є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

Так, згідно із частиною шостою статті 118 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 ст. 118 ЗК України передбачено, що розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

04 травня 1999 року наказом № 43 Державним Комітетом України по земельних ресурсах затверджено Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (далі - Інструкція).

Пунктом 1.1 Інструкції передбачено, що право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом, в тому числі, на право власності на земельну ділянку.

Пунктом 11.12 Інструкції передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об`єднанням громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: - підготовчі роботи; - встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; - складання кадастрового плану земельної ділянки; - заповнення бланка державного акта п.2.1 Інструкції.

Межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості 2.3 Інструкції.

Всі перелічені вище норми свідчать про те, що приватизація земельної ділянки передбачає конкретний алгоритм дій для заявника, передбачених законодавством, вчинення яких дає заявнику можливість знати про фактичні межі земельної ділянки, що передається або надаються у власність такому заявнику.

За змістом положень частини 1 статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями норм частини 3-5 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд погоджується з доводами відповідачів щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Вказаний висновок суду підтверджується обставинами викладеними у позовній заяві, де позивач вказує на те, що «візуально, межа між земельними ділянками сторін по своїй довжині зазнала змін, а саме до приватизації у 2004 році межа була рівною, а після змістилась у бік позивача, на користь ОСОБА_7 ». Крім того у матеріалах справи наявний акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, підписаний 20 грудня 2009 року землекористувачем ОСОБА_1 щодо встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою Домоволодіння АДРЕСА_2 .

У зв`язку із чим, суд констатує, що позивач ініціювавши процедуру приватизації земельної ділянки, АДРЕСА_2 та пройшовши відповідну процедуру, очевидно мав знати про фактичну ймовірну невідповідність площі (її зменшення) переданої йому земельної ділянки саме у 2012 році, після отримання Державного акта на право приватної власності на землю на його ім`я та особистого отримання ним цього державного акта. В той же час, позивач з відповідним позовом звернувся до суду у травні 2021 року, що свідчить про пропуск ним строку позовної давності щодо оскарження рішень міської ради від 20 квітня 2005 року № 204/26 та від 6 жовтня 2010 року №424/61, та державних актів на право власності на землю, виданих на підставі оскаржуваних рішень, що є підставою для відмови у позовній заяві повінстю.

Окрім того, суд вважає за необхідне відхилити посилання позивача про те, що його бабуся ОСОБА_8 , що погоджувала межу сусіду ОСОБА_7 у Акті встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 3 жовтня 2004 року ніколи не була зареєстрована власником домоволодіння та земельної ділянки, а отже позивач вважав, що ОСОБА_8 не мала правомочності підписувати відповідний акт.

Так, у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зробив висновок про те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Таким чином, наявність підпису ОСОБА_8 у Акті встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі не є підставою для визнання недійсними або скасування оскаржуваних позивачем документів.

Також суд звертає увагу, на те, що висновок земельно-технічного експертного дослідження №2750/2751-20, виготовлений 24 вересня 2020 року Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз також не є підставою для визнання недійсними або скасування оскаржуваних позивачем рішень та актів з огляду на таке.

У відповіді №1 зазначено, що фактичні межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 не в повній мірі відповідають межам (розмірам) зазначеним у оскаржуваних рішенням та актах. Площа зазначеної земельної ділянки згідно фактичного користування становить 0,0654 га, що на 0,0004 га (4 кв.м.) менше ніж згідно державного акта на право власності на земельної ділянки серія ЯЛ №967554 від 29 лютого 2012 року.

Фактичні межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не в повній мірі відповідають межам (розмірам) зазначеним у оскаржуваних рішенням та актах. Площа зазначеної земельної ділянки згідно фактичного користування становить 0,0398 га, що на 0,0004 га більше ніж згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯА №538282.

Вказаний висновок свідчить про те, що фактично у позивача та відповідача перебувають у користуванні земельні ділянки іншого розміру аніж ті, що вказані у оспорюваних позивачем документах. Вказана обставина не є підставою для задоволення позовних вимог (скасування рішень міських рад та актів), оскільки межі відповідних земельних ділянок фактично можуть змінюватись. Доказів того, що розмір земельних ділянок, що перебували у фактичному користуванні на момент оформлення сторонами права власності на земельні ділянки, був іншим, суду не надано.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), Дніпровської міської ради (адреса м.Дніпро, пр. Д.Яворницького, 75, ), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 ( АДРЕСА_8 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (м.Дніпро, вул. Філософська, 39-А) про визнання недійсними та скасування рішень, державних актів на право власності на земельні ділянки, відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 10 жовтня 2022 року.

Суддя Г.О. Кухтін