Справа № 545/33/22
Провадження № 2/545/465/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

з участю секретаря Артеменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем із 07.06.2008 року до 30.11.2021 року. Під час шлюбу за спільні кошти придбали квартиру в АДРЕСА_1 , та автомобіль KIA Ceed 1,6 сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . Посилаючись на те, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та на Ѕ частину зазначеного автомобіля у порядку поділу спільного майна подружжя.

Після відкриття провадження у справі позивач подала заяву про зміну предмету та збільшення позовних вимог, у якій просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , припинити право власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості Ѕ частини автомобілю KIA Ceed, 2009 року випуску, номер шасі ( кузов, рама) НОМЕР_2 , колір сірий, тип загальний універсал В, об`єм двигуна 1.6 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 67600 грн. та стягнути з відповідача 5630 грн. судового збору та 10000 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідач надав відзив на позов, у якому позов визнав та не заперечував щодо його задоволення; при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат просив врахувати, що позивач у досудовому порядку не зверталася до нього з пропозицією щодо розподілу майна. Після пред`явлення позову він визнав заявлені вимоги, незважаючи на те, що кошти від продажу автомобіля у розмірі належної їй частки позивач отримала що до відкриття провадження у справі. Незважаючи на це, з метою врегулювання спору, він запропонував позивачу укласти мирову угоду, у якій повністю погодився визнати позовні вимоги. Проте позивач з надуманих підстав затягувала розгляд спору, тим самим збільшуючи витрати на правничу допомогу, понесення яких, з відповідним розрахунком, не підтверджений належними доказами. З огляду на це, просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 6500 грн.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, попередньо представник подала заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, попередньо представник надала заяву про розгляд справи її участі, просила врахувати при винесенні рішення надані відповідачем відзиви, у яких відповідач позовні вимоги визнав. Щодо стягнення судового збору з відповідача у повному розмірі заперечувала, оскільки відповідач позов визнав та пропонував мирне врегулювання спору; в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 10000 грн заперечувала та просила відмовити повністю, посилаючись на те, що заявлена сума є надмірною та необгрунтованою, оскільки складається за написання позовної заяви та двох клопотань під час подання позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановлено, що 07.06.2008 року сторони зареєстрували шлюб у Щербанівській сільській раді Полтавського району за актовим записом № 42(а.с.10). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.12). Згідно із договором про участь у Фонді фінансування будівництва №100-108-ФФБ11 від 20.01.2017 року ТОВ « Фінансова компанія «Олімпія» (Управитель) та ОСОБА_2 (Довіритель) уклали договір, за яким Довіритель на підставі повного визнання ним Правил фонду фінансування будівництва, що затверджені Протоколом №16 Загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Олімпія» від 11.03.2016 року, надає свою згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22).

Відповідно до довідки №Д46-108-ФФБ11 від 25.10.2017 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 25.10.2017 року Довіретелем ( ОСОБА_2 ), повністю проінвестований закріплений за ним об`єкт інвестування; сума складає 470120 грн (а.с.29).

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2021 року, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.21).

Також під час шлюбу сторонами був придбаний автомобіль KIA Ceed, 2009 року випуску, номер шасі ( кузов, рама) НОМЕР_2 , колір сірий, об`єм двигуна 1.6 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (а.с.38).

Згідно з повідомленням Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області від 14.03.2022 року ОСОБА_2 18.11.2020 року був зареєстрований легковий автомобіль марки «KIA», моделі «Ceed», кузов НОМЕР_2 , 2009 року випуску, 27.08.2021 року вказаний автомобіль перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу №5341/2021/2760356, вартість транспортного засобу зазначена 26560 грн. (а.с.131).

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що спірний автомобіль був проданий у кінці серпня 2021 року за 5000 доларів США, що в еквіваленті станом на 30.08.2021 року (1 дол США=27,04 грн.) становить 135 200 грн.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Під час подання позову про поділ спільного майна подружжя пред`явлення окремо вимоги про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не вимагається. Суд в силу встановлених під час розгляду справи обставин має встановити, чи набуте спірне майно сторонами під час перебування у шлюбі та чи поширюється на нього статус спільного сумісного майна, що матиме наслідком певні висновки про поділ такого майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №307/3360/15-ц.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК Україниякщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК Українивстановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З матеріалів справи вбачається, що спірне майно сторонами було придбано за час перебування у шлюбі за рахунок коштів, отриманих у спільних інтересах, а відтак таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року по справі №725/1776/18.

Враховуючи викладені обставини, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, відсутність домовленості між ними щодо поділу спільно нажитого під час шлюбу майна, суд вважає, що позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя є доведеними та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірної квартири, залишивши у власності відповідача відповідно 1/2 частку вказаного майна.

Що стосується рухомого майна, а саме автомобілю KIA Ceed, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на час розгляду справи вже проданий, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до положень ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.20128 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у рішенні в рамках розгляду цивільної справи №755/2700/19 .

З огляду на повне визнання позову в цій частині відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині стягнення Ѕ вартості автомобіля в рахунок компенсації права на належну частку позивача в сумі 67600 грн. (5000 доларів США, що в еквіваленті на гривні (станом на 30.08.2021 року 1 дол США=27,04 грн.) становить 135200 грн. ? 2).

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Велика Палата Верховного Суду у від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16.

Представник позивача на обґрунтування суми витрат на надання правничої допомоги, яка підлягає стягненню у розмірі 10000 грн, надала розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу №1 від 20.05.2022 року, акт прийому-передачі наданих юридичних послуг №1 від 20.05.2022 року, згідно з яким вартість послуг становить 10000 грн.; попередній розрахунок судових витрат від 30.12.2021 року, згідно з яким загальна сума витрат на правову допомогу складає 10000 грн. та квитанцію про оплату гонорару адвокату в сумі 10000 грн.(а.с.185-188).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Необхідно зауважити, що ч. 6 ст. 137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач та її представник заперечували щодо суми витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн, посилаючись на те, що розмір витрат є завищеним та неспівмірним зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, пов`язаних зі справою.

Беручи до уваги неспівмірність витрат позивача на виконання професійної правничої допомоги у зазначеному розмірі зі складністю справи, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг, суд вбачає підстави для зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 6500 грн.

Згідно з пунктами 3,4 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд враховує поведінку відповідача, який визнав позов у повному обсязі, намагався мирно врегулювати спір, що підтверджується копією мирової угоди та письмовими заявами з процесуальних питань; разом з тим, поведінка позивача свідчить про відсутність з її боку намірів щодо досудового врегулювання спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом, неодноразова зміна нею адвокатів, подання безпідставних заяв( зокрема, заяви про зміну предмета позову у той час, коли відповідач на тих же умовах пропонував укласти мирову угоду), що призвело до затягування розгляду справи. При цьому суд враховує і те, що у разі укладення мирової угоди судові витрати розподілялися б навпіл між сторонами(ч. 4 ст. 142 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне покласти витрати на правову допомогу, понесені сторонами, на них же.

Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що зокрема у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, а позивачем відповідно до платіжного доручення №207 від 30.12.2021 року при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 5630 грн., тому суд вважає за можливе повернути позивачці 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 2815 грн. з державного бюджету.

Оскільки позивачу буде компенсовано 50 відсотків сплаченого нею судового збору за рахунок держави, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на її користь понесені нею судові витрати у виді судового збору в розмірі 2815 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості Ѕ частини автомобілю KIA Ceed, 2009 року випуску, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , колір сірий, тип загальний універсал В, об`єм двигуна 1.6 куб. см, реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 67 600 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2815 грн судового збору.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2815 грн, сплачений відповідно до платіжного доручення №207 від 30.12.2021 року, оригінал якої зберігається в матеріалах справи.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 19.09.2022 року.

Суддя: Л. І. Стрюк