Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2022 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Хитрука В.М.

за участі секретаря судового засідання Рашевської О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бар справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , Відділу державної реєстрації Барської районної державної адміністрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що ОСОБА_4 подарувала йому квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири від 07.04.2009 року, який посвідчено державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори за реєстром № І-1538.

В той же час, під час дії вказаного договору дарування, 15.06.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу за реєстром № 586.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач стверджує, що договір купівлі-продажу квартири від 15.06.2016 ОСОБА_4 не підписувала та не укладала.

А тому, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 15.06.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Ланге С.Ю. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Шаповалов О.Ю. позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Просить відмовити в позові з тих підстав, що позивач є громадянином країни агресора Російської Федерації, а інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки. Висновок експерта, яким встановлено що підпис від імені ОСОБА_4 у договорі купівлі-продажу квартири від 15.06.2016 року виконано не ОСОБА_4 а іншою особою, вважає передчасним, неповним та необґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Згідно договору дарування квартири від 07.04.2009 року, який посвідчено державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори за реєстром № І-1538, ОСОБА_4 передала безоплатно (подарувала) а ОСОБА_1 прийняв в дарунок квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9, 155 т. 1).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.06.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу за реєстром № 586, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с.94 т. 1).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.06.2016 № 61504037 вбачається, що станом на 15.06.2016 власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 (а.с.81, 98 т. 1).

Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30066650 від 15.06.2016 проведено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 8046/8047/18-32/8185/18-32 від 03.04.2019 підпис від імені ОСОБА_4 у графі «Продавець» у договорі купівлі-продажу квартири від 15.06.2016 року квартири АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Крижанівським А.П. та зареєстрований в реєстрі № 586, виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. (а.с.57 т.2).

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що "за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18). Отже, з урахуванням викладених вище норм процесуального та матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким".

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що "метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно

було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника".

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 не був стороною оспорюваного ним договору купівлі-продажу квартири від 15.06.2016, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

За таких обставин, ефективним способом захисту права ОСОБА_1 є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру, а не позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

В свою чергу, вимоги ст. 16 ЦК України, ст. 203 ЦК України, ст. 215 ЦК України визначають такий спосіб захисту порушеного права у разі відсутності волевиявлення сторони правочину, як визнання правочину недійсним.

Велика палата Верховного суду 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц висловила правову позицію, за якою підроблення підпису однієї зі сторін договору означає, що сторони згоди з будь-яких умов договору не досягали, такий договір є неукладеним. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Оскільки продавець ОСОБА_4 не підписувала спірний договір купівлі-продажу квартири, то такий правочин є неукладеним і потреби у визнанні його недійсним не має.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в позові слід відмовити, тому понесені судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , Відділу державної реєстрації Барської районної державної адміністрації, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 10.10.2022