Справа № 522/7480/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Багнюк А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача - адвокат Рева Д.С. в червні 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30% заробітку відповідача з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 за минулий час у розмірі 30% заробітку відповідача починаючи з 21.06.2012 року по 20.12.2022 рік.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 08.09.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син - ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач. Шлюб було розірвано у судовому порядку - 22.03.2011 року. З того часу дитина проживала з матір`ю. З 2011 року колишній чоловік не допомагав позивачу в утриманні сина не дивлячись на те, що позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням сплачувати аліменти на сина. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.07.2022 року прийнято до провадження цивільну справу, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2022 року заяву ОСОБА_2 про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

08.08.2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив у якому він зазначив, що повністю заперечує щодо задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтував наступним. Син, на утримання якого позивач просить стягнути аліменти, як раніше так і зараз самостійно обирає з ким проживати. З сином - ОСОБА_3 у відповідача гарні стосунки, останній завжди допомагає синові всім, що йому необхідно. Щодо тверджень позивача щодо ненадання допомоги, відповідач зазначає, що у період з 2015 року у нього з позивачем взагалі не було ніякого контакту та зв`язку, тому аргументи позивача є надуманими. Позивач мала право ще тоді звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, але з невідомих причин не звернулася. Отже, позивачем не доведено вжиття заходів щодо одержання аліментів у минулому та ухилення відповідача від їх сплати.

18.08.2022 року від особи, стосовно якої вирішується питання щодо стягнення аліментів ОСОБА_3 надійшла заява у якій він зазначив, що викладені обставини у позовній заяві не відповідають дійсності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі доказами.

Відповідач та його представники в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, за наявними у справі доказами.

Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_3 , про що зроблений відповідний актовий запис № 605 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 21.07.2004 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.Батьками дитини зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі який розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-5517/11 від 22.03.2011 року. У вищезазначеному рішенні вирішено неповнолітнього сина ОСОБА_3 залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 29.01.2020 року ОСОБА_2 є інвалідом війни ІІ групи, посвідчення безтермінове.

Згідно посвідчення № НОМЕР_3 від 03.10.2018 року ОСОБА_2 є пенсіонером за віком.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо вимоги про стягнення аліментів з моменту подачі позову до повноліття сина.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 15 травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 02.06.2016року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Частиною першою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-ХІІ та набрала законної чинності для України 27 вересня 1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд встановив, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , також ОСОБА_2 є пенсіонером та інвалідом ІІ групи, на обліку у центрі зайнятості не перебуває (інших відомостей суду не надано). Аліментні виплати є обов`язковими та мають виплачуватись навіть у випадку, якщо особа є пенсіонером.

Враховуючи фактичні обставин справи, те, що позивач звернулась до суду за захистом своїх прав, рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч.9 ст.7СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, те, що відповідач є пенсіонером, відомості про його працевлаштування відсутні, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини, підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий час.

У відповідності до ч. 2ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести:

а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача;

б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 у справі №635/6268/18; від 27.01.2020 у справі № 672/198/19; від 29.01.2020 у справі № 756/14483/18.

Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

В свою чергу, позивачем не надано доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з ОСОБА_2 в період з 21.06.2012 року по 20.06.2022 рік, а також доказів його ухилення від надання утримання дитині. В матеріалах справи вгазалі відсутні будь-які докази на підтвердження вищезазначених обставин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, враховуючи тривалий період, за який, як стверджує позивач, вона не отримувала аліменти, та враховуючи відсутність інших доказів, що підтверджували б вжиття позивачем заходів щодо стягнення за цей час аліментів з відповідача, суд вважає недоведеним твердження позивача про те, що нею вживались заходи для стягнення аліментів в цей час.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Отже, позивачем не наведено жодного доказу, що вона вжила усіх заходів щодо одержання аліментів з відповідача у період зазначений в позовній заяві, та доказів ухилення відповідача від надання утримання синові. Натомість в матеріалах справи наявна заява сина ОСОБА_3 , стосовно якого вирішується питання щодо стягнення аліментів на його утримання, у якій ним зазначено, що аргументи наведені позивачем у позовній заяві не відповідають дійсності.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вжиття заходів щодо отримання аліментів з відповідача, та дій останнього, направлених на ухилення від їх сплати, не підтверджено позивачем належними, допустимими і достатніми доказами.

Приписами ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони. Тому суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн , від якого позивач звільнена при подачі позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 79,80,150,180-183, 191,194 СК України, ст. ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 133, 141,223, 247, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (пенсіонера) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.06.2022 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (пенсіонера) в дохід держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яності дві) гривні 40 копійок.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Я.В. Шестакова

Повний текст рішеннявиготовлено 08.09.2022 року