Справа № 350/932/22
Провадження № 22-ц/4808/1056/22
Головуючий у 1 інстанції Сокирко Л. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2022 року постановлену у складі судді Сокирко Л.М. у с.Рожнятів за матеріалами заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

Заява мотивована тим, що для реалізації права дитини на державну реєстрацію до органів ДРАЦС потрібно надати медичне свідоцтво про народження. Відповідно до абз.5 ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. 07.07.2018 року у пологовому будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 громадянка України яка є дружиною ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 09.08.2003 року, народила дитину, яку одразу після пологів перевели до відділу анестезіології-реанімації (для дитячого населення) цієї ж лікарні. 19.07.2018 року дитину перевели до відділення патології новонароджених та недоношених, звідки дитину виписали додому 11.08.2018 року. 12.07.2018 року відділом запису актів цивільного стану Ленінського району міста Севастополь Управління ЗАЦС міста Севастополя, було зареєстровано народження дитини, про що батькам було видано довідку про народження №656 з відомостями про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 дитини ОСОБА_4 , матір`ю якого є ОСОБА_3 , а батьком ОСОБА_2 . Проте, свідоцтва видані на тимчасово окупованій території, тому воно не є підставою для видачі свідоцтва про народження відділами реєстрації актів цивільного стану України.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 16 серпня 2022 року заяву ОСОБА_2 , подану в його інтересах ОСОБА_1 , про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової та просить направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Апелянт вказує, що в даному випадку подання заяви, яка підписана представником заявника згідно довіреності в електронній формі, не суперечить нормам процесуального права, а тому висновок суду першої інстанції про те, що представник заявника має діяти на підставі ордера є помилковим та таким, що суперечить положенням процесуального законодавства. Законом може бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Отже, критерієм який визначає можливість представництва іншої особи в суді не адвокатом, є така властивість справи як її малозначність. Разом з тим, заявник проживаючий на тимчасово окупованій території у місті Севастополі, має очевидні перешкоди для пошуку на території міста адвоката, з яким можна заключити договір правничої допомоги та який здійснює свою діяльність на контрольованій території України. Одночасно, представник заявника ОСОБА_1 стверджує, що має вищу юридичну освіту, володіє діловою українською мовою, має електронний підпис для використання системи «Електронни Суд» та на постійній основі надає юридичні послуги мешканцям свого міста, не маючи можливість оформити статус адвоката за українським законодавством. Вказує, що тлумачення закону не лише не відповідає букві закону, а й ускладнює доступ до правосуддя громадян, проживаючих довгий час на окупованих територіях внаслідок чого такі громадяни фактично втрачають доступ до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у даній справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Повертаючи заяву заявнику ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що правом на звернення до суду наділені особи, визначені у частині першій статті 317 Цивільного процесуального кодексу України, що зумовлює подання до суду документів батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом зазначених норм особа, яка звертається до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, повинна дотриматися встановленого цивільним процесуальним кодексом порядку, в тому числі щодо форми, змісту позовної заяви, скарги, сплати судового збору, тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до ч.7 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Положеннями ст. 62 ЦПК України регламентовано, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної чи юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Установлено, що заява була подана і підписана ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності сформованої в системі «Електронний суд» від 12.08.2022 року.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що представник заявниа не є адвокатом, а зазначена цивільна справа відновідно до норм статті 19 ЦПК України не відноситься до малозначних справ, тому представником по цій справі може буть тільки адвокат, або законний представник.

Слід зауважити, що згідно статті 131-2 Конституції України, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

З цією статтею кореспондуються положення ч.2 ст. 60 ЦПК України, якою передбачено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження (ч.4 ст. 274 ЦПК України) та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, критерієм, який визначає можливість представництва іншої особи в суді не адвокатом, є така властивість справи, як її малозначність, а не порядок здійснення цивільного судочинства: наказне провадження, позовне провадження (загальне або спрощене) чи окреме провадження.

Судом першої інстанці вірного встановлено що цивільна справа про встановлення факту народження відповідно до норми статті 19 Цивільного процесуального кодексу України не відноситься до малозначних справ, і тому представником по даній справі може бути або законний представник заявника або адвокат. Тому правом на звернення до суду наділені особи, визначені у частині першій статті 317 Цивільного процесуального кодексу України, що зумовлює подання до суду документів батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції, що сам факт наявності довіреності від ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 не може слугувати підставою для звернення до суду ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту народження дитини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, розглянуто позовну заяву у відповідності до норм матеріального права, прийнято обґрунтоване рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для справи, тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення. Ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2022 року.

Судді: В.Д. Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта