Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/162/22

номер провадження 2/695/624/22

26 вересня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання - Біліченко С.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Ізгагіної І.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить:

-розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 21 вересня 2017 року Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що вчинено відповідний актовий запис №400 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.09.2017).

-визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову зазначено, що сторони є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 21 вересня 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб, однак спільне життя з відповідачем не склалося. Подальше збереження сім`ї є неможливим. З серпня 2020 року спільного господарства сторони не ведуть, сім`я носить формальний характер, подружні стосунки не підтримують. Також позивач стверджує, що діти мають проживають з нею у м. Золотоноша, Черкаської області, оскільки позивачем, як матір`ю створено належні соціально-побутові умови для розвитку та виховання дітей. Посилаючись на те, що проживання дитини з матір`ю для дитини є більш прийнятним, оскільки в матері є більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу, позивач просить також суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей з нею.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання для розгляду справи.

Також ухвалою від 08.04.2022 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради.

Відповідач відзив на позовну заяву суду не надав.

Ухвалою від 30.06.2022 закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до судового розгляду справи по суті.

У судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник третьої особи проти задоволення позову в частині визначення місце проживання неповнолітніх дітей з позивачем не заперечував, оскільки це відповідатиме інтересам дітей.

Допитані у судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 показали суду, що проживають разом з матір`ю у м. Золотоноша, де ходять до школи. Проти визначення їх місце проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не заперечували.

Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надсилав.

Відповідно до наданої на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України відповіді відділу «Центр надання адміністративних послуг» Мукачівської міської ради № 1051/01-32/2818/42-22 від 14.03.2022 про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Направлені на вказану адресу рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з судовими повістками повернулись до суду з відміткою органу поштового зв`язку про неможливість вручення адресату, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою.

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, судом також повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 (справа №911/3142/19) направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 (справа №913/879/17), від 21.05.2020 (справа №10/249-10/19), від 15.06.2020 (справа №24/260-23/52-б).

Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (шляхом надіслання на адресу місця реєстрації повідомлення рекомендованого листа та оголошення через сайт судової влади), суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відтак, враховуючи положення ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд висновує, що відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до довідки голови квартального комітету № 13 виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 10 від 02.02.2022 ОСОБА_1 фактично проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом з нею проживають її діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 16.11.2017, виданого Золотоніським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 від 04.11.2017, виданого Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

21 вересня 2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.09.2017, виданого Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 400. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - Мешко.

Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося, сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства, на примирення не згодні.

Відповідно до довідки голови квартального комітету № 13 виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 44 від 24.09.2022 ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з нею проживають її діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідками Золотоніської спеціалізованої школи № 1 Золотоніської міської ради від 23.09.2022 №103, № 104, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчаються у Золотоніській спеціалізованій школі № 1 Золотоніської міської ради.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Золотоніської міської ради від 27.06.2022 № 944на виконання ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської областi вiд 03.05.2022 по справі № 695/162/22 з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітніх дітей зібрані та вивчені документи, які стосуються справи, проведенi бесіди з дітьми, обстеженi умови проживання. Встановлено, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своїми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06 червня 2022 року службою справах дітей, сiм`ї, молоді та спорту складено акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 , відповідно до якого вбачається, що матеріально-побутові умови проживання дітей добрі, в будинку створені належні умови проживання для повноцінного розвитку, навчання, виховання дітей, окремi дитячі кімнати, облаштовані та умебльовані в повному обсязі. Проведено бесіду із малолітнім ОСОБА_5 (протокол бесіди від 10.06.2022), який повідомив, що хоче проживати з мамою. Неповнолітня ОСОБА_4 надала письмове пояснення 10.06.2022, в якому висловила свою чiтку позицію щодо бажання проживати з матір`ю. Фахівцем Золотоніського центру надання соцiальних послуг складений акт оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 та висновок оцiнки потреб сім`ї з 24 червня по 27 червня 2022 року. Встановлено, що діти мають сталі соціальні зв`язки, проживають недалеко від місця навчання, мають добрий психологiчний стан, підтримують постійний зв`язок iз батьком та їздять до нього додому у Закарпатську область у вiльний час та пiд час канікул. Батьки дітей не проживають разом iз серпня 2020 року, в той час ОСОБА_1 переїхала проживати до м. Золотоноша разом із дітьми, де влаштувалась на роботу. Через декілька місяців спілкування між подружжям почало погіршуватись, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Мати має достатнiй дохід для утримання дітей, забезпечує їх всім необхідним. Батько допомагає матерiально. Виходячи із вище викладеного, враховуючи необхiднiсть дотримання принципу якнайкращого забезпечення прав та iнтересiв дiтей, так, як відсутні виняткові обставини вiдповiдно до положень статті 161 Сімейного кодексу України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей з матір`ю, приймаючи до уваги думку та бажання дітей, враховуючи вік, їх тісний зв`язок з матір`ю, враховуючи рівні права та обов`язки обох батьків згідно з Сімейним кодексом України, керуючись п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування дiяльностi, пов`язаноi iз захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки це вiдповiдає їх інтересам.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно з ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 18 , ст.51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому.

У частині 2 ст. 112 СК України зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на зазначене, зважаючи на те, що судом встановлено, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, відповідач не надав суду будь-яких заяв по суті справи та не викладав заперечень щодо розірвання шлюбу, наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу.

За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2, 8, 9 статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Положеннями частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України).

Згідно з ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, провадження № 61-44680св18, вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18, викладено висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, на даний час сторони як батьки неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають окремо.

Згідно з довідкою голови квартального комітету № 13 виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 44 від 24.09.2022 ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з нею проживають її діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідок Золотоніської спеціалізованої школи № 1 Золотоніської міської ради від 23.09.2022 №103, № 104, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчаються у Золотоніській спеціалізованій школі № 1 Золотоніської міської ради.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради від 27.06.2022 № 944 виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки це вiдповiдає їх інтересам.

Допитані у судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 показали суду, що проживають разом з матір`ю у м. Золотоноша, де ходять до школи. Проти визначення їх місце проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не заперечували.

Водночас, суд зауважує, що станом на день вирішення даної справи в суді, неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла 15 (п`ятнадцяти) років та відповідно до положень ч. 2 ст. 29 ЦК України та ч. 3 ст. 160 СК України вправі вільно обирати собі місце проживання.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, при визначенні місця проживання малолітньої дитини сторін у цій справі судом враховано, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з позивачкою у м. Золотоноша, де ходить до школи, а також надані рекомендації органу опіки і піклування, якими рекомендовано визначити місце проживання дитини з матір`ю, створення останньою належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини.

Таким чином на підставі викладеного вище, зважаючи, що даний спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також те, що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку матері, і з боку батька, надаючи першочергового значення та оцінці саме найкращим інтересам дитини, врахувавши всі обставини спору, суд приходить до висновку визначити місце проживання спільного сина сторін з матір`ю, оскільки це буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

При цьому суд зауважує, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Крім того матеріали справи не містять доказів того, що позивач по справі чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні та вихованні сина, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача з відповідними зверненнями до компетентних органів.

Також суд зауважує, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, у першу чергу, як батьків, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги частково.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп.

Керуючись ст. 12, 76-84, 89, 133, 141, 229, 247, 263 - 265, 354, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Золотоніської міської ради (Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Садовий проїзд, 8) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 21 вересня 2017 року Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що вчинено відповідний актовий запис №400 (свідоцтво про шлюб серії № НОМЕР_1 від 21.09.2017).

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 07.10.2022.

Суддя А. В. Ватажок-Сташинська