УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 рокусмт ПетровеСправа № 941/907/22
Провадження № 2/941/333/22

Суддя Петрівського районного суду Кіровоградської області Колесник С.І., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом першого заступника керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Кіровоградській області, з участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної довкіллю кримінальним правопорушенням, -

ВСТАНОВИВ:

23.09.2022 року на адресу Петрівського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява першого заступника керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Кіровоградській області, з участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної довкіллю кримінальним правопорушенням.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2022 року головуючим по справі № 941/907/22 (провадження 2/941/333/22) було обрано суддю Колесник С.І.

Суддею Колесник С.І. заявлено самовідвід відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України, з тих підстав, що 25.01.2022 року нею було ухвалено вирок по кримінальному провадженні

№ 0001081 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України (справа № 941/62/22), який є відповідачем у вищезгаданій цивільній справі. При розгляді кримінальної справи № 941/62/22 та ухваленні вироку від 25.01.2022 року сформувалось внутрішнє переконання щодо обставин справи, в тому числі обставин щодо винності ОСОБА_1 , на вказаний вирок позивач посилається як на основу обґрунтування заявлених позовних вимог.

У ч.1 ст.2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", закріплено принцип, з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад, умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності, оскільки важливим питанням є забезпечення у демократичному суспільстві довіри громадськості до суду.

Пунктом 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли би виникнути сумніви у неупередженості судді.

Аналогічний принцип відображено в ч. 1 ст. 15 Кодексу суддівської етики.

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить, що право на безсторонній суд включає як об`єктивні, так і суб`єктивні елементи (рішення у справах «П`єрсак проти Бельгії» від 1.10.1982 р.; «Де Куббер проти Бельгії» від 26.10.1984р).

Об`єктивний критерій безсторонності полягає в тому, щоб встановити, чи існували при розгляді справи факти, які ставлять під сумнів незалежність судді.

Суб`єктивний критерій безсторонності полягає у відсутності упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

У свою чергу, поняття «обставини, які викликають сумнів у його неупередженості» є оціночним, використання якого залежить від правосвідомості особи, яка його застосовує та з`ясовує його сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

За загальним правилом існує презумпція особистої безсторонності доти, доки не доведено інше. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.9 КПК України є обов`язковою для застосування під час здійснення кримінального провадження, при наданні оцінки безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у справах «Гаусшильдт проти Королівства Данії» та «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття у справі «Гаусшильдт проти Королівства Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. При цьому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо нього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, його прихильностей чи уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчить про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду з прав людини підтримав і Верховний Суд України у справі № 5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01 березня 2012 року).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Крім того, згідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Зазначена правова практика Європейського суду застосовувалася Верховним Судом у справі № 277/599/15-к (постанова 17 вересня 2019 року).

В рішенні ЄСПЛ «Стойменович та Мілошевич проти Північної Македонії» (№ 59842/14 від 25.06.2021) Суд зазначив, що оскільки суддя вже сформувала свою думку при розгляді кримінальної справи, тому склад суду при розгляді цивільної справи не відповідав міжнародному стандарту об`єктивності.

Європейський суд з прав людини також зазначав, що проблема може виникнути, якщо суддя приймає участь у двох провадженнях, що стосуються одних фактів (Indra v.Slovakia (Iндра проти Словакії), п.п.51-53).

Кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v.Malta (Мікаллефф проти Мальті) п.98).

Слід звернути увагу на те, що в Рекомендаціях Комітета Міністрів Ради Європи від 17 листопада 2010 року (CM/Rec(2010)12)у пункті 11 щодо зовнішньої незалежності суддів зазначено, що зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом.

Отже, оскільки суддя вже сформував свою думку щодо обставин при розгляді кримінальної справи, які в той же час є предметом дослідження в цивільний справі, тому участь того ж самого судді при розгляді цивільної справи не буде відповідати міжнародному стандарту об`єктивності.

Згідно ч.1 ст.39 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Положеннями ч.1 ст.40 ЦПК України встановлено, що питання про самовідвід може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.9 ст.40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Враховуючи викладене з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, уникнення сумніву щодо неупередженості і об`єктивності судді під час проведення судового розгляду та вирішення даної справи по суті, заява про самовідвід підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 40, 41 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

Заяву судді Колесник С.І. про самовідвід у цивільній справі № 941/907/22 (провадження 2/941/333/22) за позовом першого заступника керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Кіровоградській області, з участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної довкіллю кримінальним правопорушенням - задовольнити.

Цивільну справу № 941/907/22 (провадження 2/941/333/22) за позовом першого заступника керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Кіровоградській області, з участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної довкіллю кримінальним правопорушенням - передати до канцелярії Петрівського районного суду Кіровоградської області для визначення іншого судді в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. І. Колесник