У Х В А Л А

23 вересня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

учасники справи не з`явились,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна» (відповідача-1) грошові кошти у розмірі 216313,29 грн; з відповідача ОСОБА_2 (відповідач-2) грошові кошти у розмірі 63353,29 грн; вирішити питання судових витрат.

13 вересня 2021 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

31 січня 2022 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні 16 вересня 2022 року присутніми учасниками справи повідомлено суду про відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача-1.

У судове засідання 23 вересня 2022 року учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому суд вважає за можливе провести засідання у їх відсутності.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення з останніх коштів у зв`язку із невиконанням ними умов договору на туристичне обслуговування від 06 березня 2020 року № KSD10060FM (далі - договір).

Договір укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю Музенідіс Тревел Україна», діючи від імені та в інтересах туристичної компанії MOUZENIDIS TRAVEL S.A., MOUZENIDIS TRAVEL CYPRUS LTD, MOUZENIDIS TRAVEL TBILISI LTD, MOUZENIDIS HANGARY TRAVEL AGENCY kft, іменоване у подальшому «Туроператор», від імені та за дорученням якого на підставі агентського договору на реалізацію туристичного продукту ОСОБА_3 «Турагент» з однієї сторони та ОСОБА_1 «Замовник» з другої сторони.

Предмет договору - туроператор через тангента зобов`язується забезпечити надання комплекту туристичних послуг, а замовник прийняти такі та оплатити їх (п. 1.2 договору).

У випадку виникнення обставин, що роблять неможливими надання замовнику послуг з вини туроператора, у разі невжиття заходів для заміни замовлених послуг на альтернативні, повернути кошти, оплачені замовником, за винятком фактично понесених туроператором або турагентом витрат (п. 5.3 договору).

Згідно з п. 6.7 договору замовник має право на відшкодування вартості ненаданих (не наданих у повному обсязі) туроператором туристичних послуг у випадках, передбачених Законом України «Про туризм» і виплату компенсації в розмірі ненаданих послуг, якщо ненадання послуг відбулося не з вини туриста.

Відповідно до п. 10.2 договору у випадку ненадання чи неналежного надання замовнику належно оплачених туристичних послуг, туроператор зобов`язується відшкодувати йому вартість ненаданих чи неналежно наданих послуг, за винятком випадків, коли ненадання послуг відбулося з вини замовника та/або турагента, та в інших, передбачених цим договором випадках.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про туризм» туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Згідно з ст. 20 цього Закону за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

За змістом ч.9 ст.20 ЗУ «Про туризм» туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послу і одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом ч.11 ст.20 ЗУ «Про туризм», туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Згідно із наведеною нормою закону саме туроператор, а не турагент є особою, яка несе відповідальність перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03 липня 2013 року (справа № 6-42цс13) за частинами першою, другою, десятою статті 20, частиною другою статті 30, частинами першою, другою статті 32, частиною першою статті 33 Закону України «Про туризм» від 15 вересня 1995 року № 324/95-ВР (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частиною четвертою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, статей 610,611, частиною п`ятою статті 653, частиною першою статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг та за вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року (справа №569/16256/19), від 30 серпня 2021 року (справа №559/1604/18).

Отже, суд прийшов до переконання про те, що оскільки туристичні послуги відповідно до умов договору мав надавати саме туроператор, з яким позивач уклав договір, а тому саме ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» повинне нести відповідальність за порушення умов договору.

У зв`язку із цим, позивач звернувся до місцевого суду загальної юрисдикції із позовом, адже вважає що порушеного його цивільне право.

Попри те, в ході розгляду справи судом установлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 28 січня 2022 року у справі №910/969/22 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Музендіс Тревел Україна». Копію ухвали долучено до матеріалів справи. Також така обставини не заперечується сторонами у справі, а навпаки, підтвердили її у судовому засіданні.

У зв`язку із наведеним суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 цього Кодексу частини першої статті 7 Кодексу спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України.

У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 Кодексу № 2597-VIII).

Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Оскільки суд має застосовувати норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді апеляційної інстанції, необхідно застосовувати норми Кодексу № 2597-VIII, які є чинними на час такого перегляду.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті.

При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, суд установив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року (справа № 607/6254/15-ц), від 28 січня 2020 року (справа № 50/311-б), від 18 лютого 2020 року (справа 918/335/17).

Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що спір виник з правовідносин, що мають ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

Відтак, виходячи зі змісту та підстав поданого позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, суд прийшов до висновку про те, що справу № 758/17233/21 необхідно передати для розгляду в межах справи про банкрутство в Господарський суд міста Києва, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Музендіс Тревел Україна».

З аналогічних правовідносин викладено висновок у постанові Київського апеляційного суду від 06 липня 2022 року (справа № 753/17103/21).

Керуючись ст. ст. 258, 261, 352-354, пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Музенідіс Тревел Україна», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів передати до Господарського суду м. Києва для розгляду судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Музендіс Тревел Україна».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала підписана суддею, що вважається днем її проголошення, 23 вересня 2022 року.

Суддя О. І. Якимець