Справа № 487/775/22
Провадження № 2/487/1395/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2022 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Темнікової А.О., за участю секретаря Демиденко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.04.2014 року був розірваний. Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 самоусунувся від виховання та піклування доньки. 20.01.2015 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 та переїхала жити до чоловіка у Швейцарію. З того часу малолітня донька ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю та її чоловіком у Швейцарії, де навчається у школі. 30.03.2021 року ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_8 та змінив своє прізвище на « ОСОБА_9 ». У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не приймає участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , не піклується про неї, та надав нотаріально завірену заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно доньки, позивачка ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 .

Ухвалою від 21.02.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 31.08.2022 року справу призначено до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Мураль О.М. у судове засідання не прибула, до початку розгляду справи подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не прибув, до початку розгляду справи подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Представник Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради Покітко А.у судове засідання не прибула, до початку розгляду справи подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Згідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності зі ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Підстави для позбавлення батьківських прав чітко передбачені нормами ст. 164 СК України.

Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків, згідно ст. 11 вказаного закону, є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У Преамбулі Конвенції проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Дитині, здатній сформулювати власні погляди, згідно ст. 12 Конвенції, забезпечується право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо при передачі дітей на виховання та їх всиновленні, на національному і міжнародних рівнях (ООН, 03.12.1986 рік) якщо батьки не виявляють турботу про свою дитину, або вона є неналежною, слід розглядати питання про турботу про неї з боку родичів батьків дитини, передачі дитини на виховання в іншу родину або про всиновлення, або, в разі необхідності, про влаштування дитини до спеціального закладу.

Відповідно до Європейської конвенції про здійснення прав дітей, прийнятої Радою Європи 25.01.1996 року, та ратифікованої Законом України №69-V(69-16) від 03.08.2006 року, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Під час розгляду справи, що стосується інтересів дитини, згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, судовий орган надає можливість дитині висловити її думки та приділяє їм належну увагу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25.04.2014 року був розірваний.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 самоусунувся від виховання та піклування доньки.

20.01.2015 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 та переїхала жити до чоловіка у Швейцарію. З того часу малолітня донька ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю та її чоловіком у Швейцарії, де навчається у школі.

30.03.2021 року ОСОБА_5 уклав шлюб із ОСОБА_8 та змінив своє прізвище на « ОСОБА_9 ».

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не приймає участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , не піклується про неї, та надав нотаріально завірену заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно доньки, позивачка ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 .

Згідно нотаріально засвідчено заяви, яка засвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А., з реєстровим номером 45, ОСОБА_2 , підтверджує, що погоджується на позбавлення його батьківських прав стосовно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, виданого заступником міського голови Петровим А. №2770/02.02.01-22/25/14/22 від 03.08.2022 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , по відношенню до дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Законом України №166-V від 20.09.2006 року було ратифіковано Конвенцію про контакт з дітьми (ETS N 192), прийняту Радою Європи 15.05.2003 року. Згідно ст. 2 даної Конвенції «контакт» означає: перебування дитини протягом обмеженого періоду разом з особою, з якою вона зазвичай не проживає, чи зустріч з такою особою; будь-яку форму спілкування між дитиною й такою особою.

Суд, з урахуванням конкретних, наведених вище обставин справи, констатує, що контакт між відповідачем та неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 відсутній.

У пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див., наприклад, рішення від 27 листопада 1992 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» (Olsson v. Sweden (№ 2)), Series A, № 250, с. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків.

До процесу прийняття рішення у даній справі ОСОБА_5 було залучено у тій мірі, яка є достатньою для забезпечення необхідного захисту його інтересів, беручи до уваги конкретні фактичні обставини справи, а також важливість прийнятих рішень. Однак, незважаючи на належне повідомлення та інформування, відповідача від безпосередньої участі у вирішення судом питання про доцільність або недоцільність позбавлення його батьківських прав ухилявся.

Підсумовуючи кожний з наведених висновків, суд вважає встановленим, що відповідач ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, суд, проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог чинному законодавству України, а також ратифікованим міжнародним документам, беручи до уваги найважливіші інтереси дитини, які, з урахуванням їх природи, переважають над інтересами батька, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приходячи до вказаного висновку суд враховує, що таке рішення в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є «законним», оскільки ґрунтується на нормах статей 164-166 СК України, відповідає «законній меті», оскільки спрямовано на захист прав і інтересів дітей, та є «необхідним у демократичному суспільстві», оскільки застосоване втручання з боку держави відповідає нагальній соціальній потребі та є пропорційним поставленій легітимній меті беручи до уваги, що врахування основних інтересів дітей є вирішальним чинником у кожній справі такого типу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 150, 151, 160, 164-166 СК України, ст.ст. 32, 242 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Заводського району Миколаївської міської ради, адреса: місто Миколаїв, вулиця Погранична, будинок №9.

Суддя: А.О. Темнікова