465/354/22
2/465/2272/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі

головуючої - судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Лозинського Т.Р.-А.

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення у вигляді протоколу №23 житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2019 року про зняття прапорщика запасу ОСОБА_2 з квартирного обліку військової частини з датою перебування 17.03.2006 року та рахувати на квартирному обліку на загальних підставах з 16.07.2018 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 в особі її житлово-побутової комісії поновити прапорщика запасу ОСОБА_2 на квартирному обліку на загальних підставах з 17.03.2006 року.

Представник відповідача подав до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Клопотання мотивує покликанням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі №362/643/21, в якій визначено юрисдикцію суду за вимогами, які стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення їх і членів їхніх сімей житловими приміщеннями. У цій справі Велика Палата Верховного Суду зауважила, що спори стосовно проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів; спір військовослужбовця з військовою частиною є публічно-правовим і надежить до юрисдикції адміністративного суду.

Представник позивача заперечила щодо задоволення клопотання про закриття провадження у справі, про що надала суду письмові заперечення, які серед іншого, мотивує тим, що клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі містить фрагментарне, "вирване з контексту" покликання проведеного судом аналізу правовідносин, що утворюються при захисті цивільних (житлових) прав позивачами. Окрім цього, представник позивача посилається на практику Верховного Суду, відповідно до якої аналогічні за змістом правовідносини розглядаються саме за правилами цивільного судочинства.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду SMS-повідомленням на їх контактні номери телефони, наявні в матеріалах справи, та які їм доставлено 28.09.2022 року, про що свідчать довідки про доставку SMS-повідомлення.

Представник відповідача в судовому засіданні подане ним клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України підтримав, просив таке задоволити.

Дослідивши подане представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі та матеріали справи, вислухавши думку учасника справи, суд приходить до наступного висновку.

Юрисдикція судів поширюється набудь-який юридичний спірта будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Зміст викладених позивачем обставин, якими він обґрунтовував позовні вимоги, дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 пред`явив позов про визнання протиправним та скасування рішення Військової частини НОМЕР_1 щодо перенесення дати зарахування його на квартирний облік та зобов`язання цієї військової частини поновити його на квартирному обліку.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 1, 2 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`зку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

ОСОБА_2 пред`явив позов, який стосується забезпечення його житлом як військовослужбовця, тобто забезпеченням соціальних гарантій у зв`язку з проходженням військової (публічної) служби.

Відповідно до частин першої та четвертої ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни.

Згідно з пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною четвертою ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Наведені норми права прямо передбачають, що військова служба належить до служби публічної.

Особливий порядок забезпечення житлом військовослужбовців є гарантією їх соціального захисту, передбаченого Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільг для осіб, які проходили військову, тобто публічну службу, та набули статус особи з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію, суд відступив від висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира, житлової комісії Військової частини про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

У постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 553/4650/14-а зазначено, що «державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання. Розрахунки й обґрунтування до показників видатків на соціальні потреби у проектах державного бюджету України та місцевих бюджетів здійснюються на підставі державних соціальних стандартів, визначених відповідно до закону. Відповідно до ст. 18 КАС України справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу здійснення, надання, одержання соціальних виплат розглядаються місцевими загальними судами як адміністративними».

До таких ж висновків прийшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 року у справі №362/643/21, в якій зазначено, що впори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Оскільки спір у вказаній справі пов`язаний з реалізацією позивачем права на отримання соціальної гарантії (пільги) у вигляді забезпечення житлом, яка передбачена Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з проходженням військової (публічної) служби, правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що провадження у справі слід закрити у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255,353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Марків Ю.С.