Провадження № 22-ц/801/1510/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 рокуСправа № 127/32615/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. C.,

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ? ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2022 року, постановлене у складі судді Бессараб Н. М., в м. Вінниця, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 11 березня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання заяви № б/н від 11 березня 2008 року, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Через те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору станом на 11 листопада 2021 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 40 614, 21 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2022 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 11 березня 2008 року у розмірі 15 451, 31 грн та судовий збір в сумі 863, 74 грн, в задоволенні решти суми позовних вимог відмовлено та стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 761, 00 грн.

Мотиви прийнятого рішення зводяться до наступного:

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті заяві позичальника ОСОБА_1 від 11.03.2008 відсутні умови про строк дії кредитного ліміту, його розмір, відсоткову ставку, порядок погашення заборгованості, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того, суд зазначив, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у анкеті - заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором суд встановив, що за рахунок тіла кредиту погашалися нараховані відсотки, розмір яких сторонами не узгоджувався, і тим самим збільшувалось тіло кредиту, а тому стягнув з ОСОБА_2 тіло кредиту без їх урахування.

З таким рішенням в частині відмови в задоволенні позову не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», 19 липня 2022 року подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за частиною тіла кредиту та процентами, та задовольнити вимоги банку у цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того що, у анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 зазначена базова відсоткова ставка 3% на місяць, а у наданій суду копії довідки про умови кредитування, яка також підписана відповідачкою, окрім базової 3% ставки за користуванням кредитом також зазначений розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені за кожен день прострочення кредиту та розмір штрафів при порушенні термінів платежів, та що під час підписання анкети - заяви відповідач ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, щодо умов кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами, про що свідчить те, що вона користувалася кредитними коштами, частково погашала заборгованість, в т. ч. після перевипуску картки, не оспорювала договір, це свідчить про її згоду з усіма умовами цього договору.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

11 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанк», згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». У анкеті - заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому виді (а. с. 18 - 29). Згідно інформації, викладеної у анкеті-заяві № б/н від 11.03.2008 року, а також у довідці про умови кредитування, підписаних відповідачем, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка: 3%, порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (а. с. 18 19).

Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір № б/н), слідує, що 11.03.2008 їй було встановлено кредитний ліміт в сумі 1 500 грн, який в подальшому було збільшено до 35 000 грн, а 15.06.2021 року зменшено до 0,00 грн (а. с. 17).

Із виписки за договором № б/н руху коштів по картці ОСОБА_1 в період з 09 лютого 2008 року по 15 листопада 2021 року видно активний рух коштів, в тому числі використання кредитних коштів (а. с. 38 - 48).

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 11 листопада 2021 року становить 40 614, 21 грн, з яких: 33 039, 89 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 7 574, 32 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 5 - 15).

Між сторонами виник спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначене рішення не повністю відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем факту виникнення зобов`язань з боку ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по поверненню кредитних коштів.

Проте висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні процентів за користування кредитом є невірним, а доводи апеляційної скарги в цій частині підставними, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті заяві позичальника ОСОБА_1 , від 11.03.2008 відсутні умови що строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, та що надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду та витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, не є договором про споживчий кредит у розумінні Закону України «Про споживче кредитування».

Проте такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, адже , як вбачається з анкети-заяви № б/н від 11.03.2008 року, а також довідки про умови кредитування, які підписані відповідачкою, при їх підписанні було погоджено пільговий період користування коштами, процентна ставка: 3%, порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості, (а. с. 18 19).

Суд першої інстанції невірно застосував висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17 адже в цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином у даній категорії справ є визначальним не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Підписання відповідачкою анкети-заяви (з погодженням розміру процентів), довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" свідчить про дотримання сторонами письмової форми договору, а тому у суду не було підстав не приймати ці документи як докази погодження умов кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк».

Отже, в справі яка розглядається, сторони при укладенні кредитного договору погодили розмір процентів, які мають сплачуватися за користування кредитними коштами, порядок їх сплати, а тому апеляційний суд виснує, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 7 574,32 грн. процентів.

З огляду на помилковий висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості між позивачем та відповідачем щодо розміру процентів за користування кредитними коштами та порядку їх сплати, у суду першої інстанції не було підстав здійснювати перерахунок визначеної Банком заборгованості за тілом кредиту та зараховувати в погашення цієї заборгованості кошти, які були внесені відповідачкою та правомірно зараховані Банком насамперед на погашення процентів за користування кредитом, а вже далі на погашення кредитної заборгованості.

Наданий Банком розрахунок заборгованості є вірним, не спростований відповідачкою, отже апеляційний суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення: з відповідачки ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 40 614 , 21 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 11.03.2008 року, яка склалася станом на 11.11.2021 року та складається з 33 039,89 грн. заборгованості за тілом кредиту та 7 574,32 грн. заборгованості за процентами.

Виходячи із зазначеного, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2022 року скасуванню, з ухваленням нового, про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 2 270 грн судового збору за подання позову (а. с. 4) та 3 405 грн судового збору за подання апеляційної скарги (зворот а. с. 148), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 5 675 грн, які підлягають стягненню з відповідачки.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389, 390 ЦПК України, суд, - п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2022 року скасувати й ухвалити нове рішення:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.03.2008 року, яка склалася станом на 11.11.2021 року у розмірі 40 614 (сорок тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 21 копійку, та яка складається з 33 030,89 (тридцять три тисячі тридцять гривень 89 к.) грн заборгованості за тілом кредиту та з 7 574, 32 (семи тисяч п`ятсот сімдесят чотирьох гривень 32 к) грн заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень понесених ним судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_1 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк