КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 382/1235/20 Головуючий у І-й інстанції - Кисіль О.А.
апеляційне провадження № 22-ц/824/744/2021 Доповідач Заришняк Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Моторіній В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство імені А.Г. Кравченка», Яготинської міської ради, Бориспільської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання права на земельну частку,-

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Сільськогосподарське підприємство імені А.Г. Кравченка», Яготинської міської ради, Бориспільської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання права на земельну частку.

В обґрунтування позову вказувала, що у 1995 році позивача була прийнята у члени КСП, правонаступником якого є Товариство, що підтверджується копією Договору підприємства зі студентом вищого учбового закладу підготовки молодших спеціалістів від 30.06.1995 року, укладеного між КСП імені А.Г. Кравченка(правонаступник - Товариство) та Ірпінським економічним технікумом, за умовами якого технікум зобов`язався забезпечити позивачці необхідні умови, як студентці, для одержання відповідних знань, а КСП гарантував її працевлаштування на підприємстві після закінчення навчання по спеціальності.

Зазначала, що 27.06.1997 року позивачка отримала диплом НОМЕР_1 Ірпінського економічного технікуму. У 1995 році КСП було видано державний акт на право колективної власності на землю. На час видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП ОСОБА_1 (дошлюбне ОСОБА_1) була членом даного КСП, але позивачці не відомо чому їй не видали відповідний сертифікат, оскільки вона, як член КСП, мала право отримати земельну ділянку з резервного земельного фонду в розмірі, встановленому відповідним рішенням місцевої ради. На неодноразові звернення до Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області з питання надання земельної ділянки (паю), позивачку запевняли, що вона не має права на отримання земельної частки (паю). Крім цього, сільська рада своїм листом повідомила, що станом на 01.08.2020 року в адміністративних межах Сулимівської сільської ради Яготинського району Київської області немає вільних земель для виділення земельної частки (паю) та що всі землі резерву за межами населеного пункту знаходяться в оренді у Товариства. Товариство своїм листом повідомило, що всі документи, які б підтверджувало членство позивачки в КСП, відсутні. Позивачка вважала, що вона, як член КСП, правонаступником якого є Товариство, мала право на земельну частку (пай), адже заяви про вихід із членів КСП вона не подавала.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У поданому відзив ТОВ «Сільськогосподарське підприємство імені А.Г. Кравченка» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на законність судового рішення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 12.02.1993 року колгосп ім. А. Г. Кравченка було реорганізовано в КСП, а 19.02.2000 року КСП було реорганізовано в Товариство, про що свідчить довідка від 17.09.2020 № 78, видана Товариством.

Встановлено, що між позивачкою, зі згоди директора КСП ім. А. Г. Кравченка, та директором Ірпінського економічного технікуму 30.06.1995 року було укладено договір про підготовку студента та його працевлаштування після закінчення навчання в КСП ім. А. Г. Кравченка (а.с.7-8). 27.06.1998 року позивачкою отримано диплом (а.с.9-14, 81-88).

З матеріалів справи слідує, що позивачка зверталась до ТОВ "Сільськогосподарського підприємства імені А.Г. Кравченка" щодо виділення їй земельної ділянки та отримала відповідь про відсутність вільних земель (а.с.15-21, 89-93).

Судом було встановлено, що 26.12.1995 року КСП ім. А. Г. Кравченка отримало державний акт на право колективної власності на землю, зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 14-1. Розпаювання земель в КСП ім. А. Г. Кравченка проводилось у відповідності до законодавства.

Заперечуючи проти поданого позову відповідач ТОВ«Сільськогосподарське підприємство імені А.Г. Кравченка» вказувало, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивачка була відсутня у списках, які були затверджені загальними зборами 27.02.1996 року, та їй на той час було 15 років, і вона не приймалась у члени КСП ім. А. Г. Кравченка, а проходила навчання, отримуючи державну стипендію. При цьому Товариство вказувало, що вступити до КСП могли тільки особи, які досягли 16-річного віку.

Відповідно до листа від 28.01.2021 р. № 3 Товариства ОСОБА_1 в списках, які були затверджені загальними зборами 27.02.1996 р. не значиться і не могла бути зазначена згідно Указу Президента України від 08.08.1995 №750/95. У той час їй було 15 років, в члени КСП вона не приймалася. В подальшому, по завершенню навчання, ОСОБА_1 в трудових відносинах з КСП не перебувала (а.с.51, 100).

Із довідки Ірпінського фахового коледжу Національного університету біоресурсів і природокористування України від 22.01.2021 № 16 вбачається, що ОСОБА_1 (прізвище після шлюбу - ОСОБА_1 ) в 1995 році була зарахована на базі неповної середньої школи на І курс денної форми навчання закладу (на той час - Ірпінського економічного технікуму Міністерства сільського господарства і продовольства України) згідно з цільовим направленням колгоспу ім. Кравченка за програмою підготовки фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «Молодший спеціаліст» на спеціальність «Бухгалтерський облік і аудит» та в 1998 році відрахована з числа студентів у зв`язку із закінченням терміну навчання. Позивачці присвоєно кваліфікацію «бухгалтер» та 27.06.1998 року видано диплом НОМЕР_1 (а.с.140).

Як видно з листа та архівної довідки Яготинської районної державної адміністрації від 04.02.2021 р. № 12-57/2, що відсутня можливість надати довідку про стаж роботи ОСОБА_1 в КСП за 1995 рік, оскільки в протоколах засідань ради КСП дані про прийом та звільнення ОСОБА_1 відсутні. Заяви про прийняття в члени КСП на державне зберігання до архівного відділу Яготинського районної державної адміністрації не передавалися (а.с.68-69, 94-95).

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, ч. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою, другою статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За правилами статтей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) в разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦПК , у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю.

Зазначений підхід застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.05.2021 р. у справі № 599/2259/19, від 15.06.2021 у справі № 743/961/20.

З наданих позивачем доказів не вбачається, що позивачка була членом КСП на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

З матеріалів справи слідує, що на час розпаювання земель колективної власності КСП за державним актом від 27.12.1995 року ОСОБА_1 не досягла 16-річного віку, а навчалась на той час, а отже, в силу зазначених положень, не була членом КСП.

Статтею 5 ЗК України від 18.12.1990 р. визначено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 22 цього Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Виходячи із системних положень ст. ст. 22, 23 ЗК України від 18.12.1990р. та Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» слід зробити висновок про те, що особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування у членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Позивачка не довела обставин свого членства в КСП, яке й не могло мати місце на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю в силу положень ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», оскільки на час розпаювання земель КСП вона не досягла 16-річного віку. Позивачка не надала належних та допустимих доказів наявності умов, передбачених ст. ст. 22, 23 Земельного кодексу України для набуття права на земельний пай, зокрема: перебування в членах КСП на час паювання та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам надав належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для визнання за позивачкою права на земельну частку (пай), обґрунтовано відмовивши у задоволенні позову.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не була надана оцінка відповіді Товариства про те, що всі документи, які б підтверджували членство позивачки в КСП були списані та здані в архів, тобто відповідачем ТОВ «Сільськогосподарське підприємство ім. А.Г. Кравченка» було підтверджено факт прийому позивачки в члени КСП, оскільки із відповіді архівного відділу слідує, що заяви про прийняття в члени КСП на державне зберігання до архівного відділу Яготинської РДА не передавались, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються зібраними у справі доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на договір підприємства з студентом вищого учбового закладу підготовки молодших спеціалістів, як на доказ перебування позивачки у членах КСП, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, оскільки з вказаного договору не вбачається, що ОСОБА_1 є членом КСП, а зазначено, що вказаний договір укладений про підготовку студентки ОСОБА_1 з спеціалізації «Бухгалтер», і як видно зі справи, позивачка не працювала в КСП після закінчення учбового закладу й не приймалася в члени КСП.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 21 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня виготовлення повної постанови.

Повний текст постанови виготовлений 26 вересня 2022 року.

Головуючий

Судді: