Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3947/22 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А.
Категорія 67 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.,

Секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

без участі сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомир від 08 липня 2022 року, постановлену під головуванням судді Воробйової Т.А.,

у цивільній справі №295/3947/22 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, -

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом та просив виключити з актового запису про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійсненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 05.01.2022, відомості про ОСОБА_1 , як про батька дитини.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомир від 08 липня 2022 року цивільну справу №295/3947/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства - направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (03127, м. Київ, вул. Полковника Потєхіна, 14-а).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Висновки суду, на думку апелянта, є помилковими, оскільки відсутні правові підстави для передачі справи на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України. Апелянт вважає, що позов подано на підставі ч.1 ст.27 ЦПК України, тобто за підсудністю до Богунського районного суду м.Житомира за місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 . Остання переїхала до своєї матері в м.Житомир та проживає на даний час по АДРЕСА_1 . Тому дана справа підсудна Богунському районому суду м.Житомира.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що даний позов не підсудний Богунському районному суду м.Житомира.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, а також постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ст. 31 ЦПК України).

У відповідності до положень ч.ч.1,2 ст.32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається,що відповідно до змісту позовної заяви, місцем проживання відповідача ОСОБА_2 зазначено АДРЕСА_1 .

Однак, за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрованою за місцем проживання у м.Житомирі та Житомирській області не значиться.

Так, позивачем надано довідку ТОВ «Керуюча компанія «Домком-Житомир» №518 від 17.06.2022, з якої вбачається, що фактичним місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 .

При зверненні до Богунського районного суду м.Житомира позивач керувався тим, що відомим йому місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 , що відповідає територіальній юрисдикції Богунського районного суду м.Житомира та вимогам частини 1 статті 27 ЦПК України.

Відповідно норм ЦПК України існує загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст. 27 ЦПК України), альтернативна підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Визначення термінів «місце проживання» та «місцем перебування» закріпленов статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає; місце перебування - житло, у якому особа проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Статтями 2, 3 зазначеного Закону України передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, норми ч.1 ст.27 ЦПК України встановлюють випадки загальної підсудності, за якої позов до фізичної особи може бути пред`явлений за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Разом з тим, норми ЦПК України не містять положень щодо можливості визначення підсудності справи за фактичним місцем проживання відповідача, як це зазначено у довідці ТОВ «Керуюча компанія «Домком-Житомир» №518 від 17.06.2022.

Відтак, позивачем до позову не долучено докази того, що відповідач ОСОБА_2 має у встановленому законом порядку зареєстроване місце проживання (перебування, знаходження) за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено з матеріалів, які додані позивачем до позову, а саме копії рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13.05.2021 у справі №295/13627/20, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , місце проживання ОСОБА_2 зазначено АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції здійснено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, відповідь на який надійшла до суду 07.07.2022.

За відомостями обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.9 ст.187 ЦПК України якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована на території, яка відноситься до територіальної юрисдикції Голосіївського районного суду м.Києва та враховуючи, ту обставину, що предмет спору не визначає підсудність розгляду даної справи за місцем проживання позивача, то підсудність даного спору є загальною, тобто за місцем зареєстрованого проживання/місцезнаходження відповідача.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про достатність законних підстав для передачі справи на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва, територіальна юрисдикція якого поширюється на даний спір, тобто за місцем проживання відповідача .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 367,368,372, 374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 08 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: