Справа № 504/1667/20
Провадження №4-с/504/36/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2022 р. смт. Доброслав Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді Доброва П.В.,

секретаря судового засідання Т.В. Данько,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №1, скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про визнання постанови Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)№ 67049951 від 11.10.2021 року неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (надалі ТОВ ««ООЕК») звернулося до Комінтернівського районного суду Одеської області з вищевказаною скаргою, яка обґрунтована тим що, 09.07.2020 року Комінтернівським районним судом Одеської області у справі № 504/1667/20 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 1442,40 грн., 3% річних 56.42 грн., інфляційних нарахувань - 89,43 грн. та судового збору 210,20 грн. на користь ТОВ «ООЕК».

06.10.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67049951.

Проте, 11.10.2021 року виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню судового наказу №504/1667/20 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за спожиту електричну енергію, 3% річних, інфляційних нарахувань та судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», у зв`язку із тим, що згідно свідоцтва про смерть №153 від 25.06.2016 року боржниця померла.

Скаржник вважає, що виконавець не повно вжив заходів примусового виконання, що призвело до невиконання рішення суду, яке набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на території держави.

При винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № 67409951 від 11.10.2021 року державний виконавець керувався п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Як вказує представник стягувача, зобов`язання по сплаті заборгованості боржником перед ТОВ «ООЕК» не може розглядатися як таке, що могло бути виконане лише боржником, оскільки дані правовідносини допускають правонаступництво. Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення, лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчого провадженні не допускає правонаступництва.

Оскільки, закінчення виконавчого провадження № 67409951 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону, без здійснення виконавцем заходів щодо розшуку правонаступників боржника, на думку представника стягувача є незаконним, у зв`язку з чим постанова державного виконавця підлягає скасуванню.

На підставі вищезазначеного представник стягувача, просив суд: постанову Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 67049951 від 11.10.2021р. про закінчення виконавчого провадження визнати неправомірною та скасувати; зобов`язати державного виконавця Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження по виконанню судового наказу № 504/1667/20 від 09.07.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 1442,40 грн., 3% річних 56.42 грн., інфляційних нарахувань - 89,43 грн. та судового збору 210,20 грн.

Ухвалою суду від 03.12.2021 року скаргу призначено до розгляду на 11.02.2022 р. у судовому засіданні за участю представника скаржника, боржника та державного виконавця з викликом сторін по справі.

Розгляд справи відкладався через неявку сторін на 23.03.2022 року, 18.07.2022 року, 09.09.2022 року.

Представник скаржника Вовк О.В., в судове засідання не з`явилася, надала письмове клопотання про розгляд справи без участі представника скаржника, вимоги підтримує в повному обсязі.

Державний виконавець Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванов І.В. в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи письмових клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Проаналізувавши зміст поданої представником стягувача скарги та відповідні положення законодавства, дослідивши надані документи, суд дійшов наступних висновків.

Судовим наказом від 09.07.2020 року по справі № 504/1667/20, виданим Комінтернівським районним судом Одеської області, стягнуто з ОСОБА_1 суму боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 1442,40 грн., 3% річних 56.42 грн., інфляційних нарахувань - 89,43 грн. та судового збору 210,20 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія». Вищезазначений судовий наказ набрав законної сили 26.10.2020 року та був виданий пред`явлення до виконання. 06.10.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67049951 із примусового виконання судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області по справі № 504/1667/20. 11.10.2021 року виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню судового наказу №504/1667/20 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за спожиту електричну енергію, 3% річних, інфляційних нарахувань та судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія», у зв`язку із тим, що згідно свідоцтва про смерть №153 від 25.06.2016 року боржниця померла.

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництво. Тобто, закінчення виконавчого провадження з наведених підстав можливе лише за умови, якщо виконання обов`язків боржника не допускає правонаступництво.

Судом встановлено, що заборгованість боржником не погашено.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ч.1 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно положень ст.1296 та 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, має одержати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно.

Свідоцтво про право на спадщину до матеріалів справи не додано.

Однак суд вважає, що державний виконавець повинен був вчинити всі дії для отримання даних необхідних для вирішення питання про заміну померлого боржника, як сторони виконавчого провадження її спадкоємцями.

Відповідно до ч.4 ст.1231 ЦК України майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Згідно ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Межі відповідальності спадкоємця визначаються державним виконавцем при виконанні судового рішення згідно вимог ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження» (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №2-2697/11).

Разом з тим, законодавством не передбачено видачі нового виконавчого листа із зазначенням стягувача відповідно до ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист видається із зазначенням сторін, вказаних у самому судовому рішенні (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №712/14175/16-ц).

Згідно п.3 ч.3 ст.18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно з абз.2 п.1 розділу ІІ Інструкції, виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

У свою чергу ч.5 ст.15 Закону передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже після отримання даних про смерть фізичної особи сторони виконавчого провадження, державний виконавець Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванов І.В. повинен був звернутись для підтвердження чи спростування таких даних відповідно до п.3 ч.3 ст.18 Закону із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01.07.2010 р. №2398-VI»Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після отримання відповідних доказів, щодо смерті боржника, який був стороною виконавчого провадження, головний державний виконавець Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванов І.В. повинен був вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно частини першої статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З урахуванням наведених вище законодавчих приписів, у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.

Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі, у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можливо оскаржити в судовому порядку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд в своїх постановах від 03 листопада 2020 року по справі №916/617/17 та від 04 червня 2021 року по справі №202/755/20.

Відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішенням, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Виходячи з вимог вищевказаної статті Закону, виконавець зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено провести виконавче провадження та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які виконавець має право та зобов`язаний вчиняти.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 року по справі №916/617/17: смерть, оголошення померлого або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Суд вбачає, що державний виконавець дані вимоги закону не виконав, та не виконав дії, направлені на з`ясування наявності правонаступників боржника.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями скаржника з приводу того, що закінчення виконавчого провадження №67049951 з примусового виконання рішення суду, яке було відкрито на підставі судового наказу №504/1667/20 від 11.10.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «ООЕК» відбулось з порушенням чинного законодавство, оскільки державним виконавцем не вчинено дій щодо отримання даних необхідних для вирішення питання про заміну померлого боржника, як сторони виконавчого провадження її спадкоємцями, натомість державним виконавцем передчасно винесено постанову про закриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги скарги представника ТОВ «ООЕК», на дії державного виконавця підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись 124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.2, 4, 10-12, 43, 48, 76, 81, 89, 247, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (, місцезнаходження м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд.88) на дії державного виконавця - задовольнити.

Постанову Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 67049951 від 11.10.2021р. про закінчення виконавчого провадження визнати неправомірною та скасувати.

Зобов`язати державного виконавця Доброславського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іванова І.В. відновити виконавче провадження по виконанню судового наказу № 504/1667/20 від 09.07.2020р. про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 1442,40 грн., 3% річних 56,42 грн., інфляційних нарахувань - 89,43 грн. та судового збору 210,20 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Суддя П.В. Добров