Справа 206/2559/22
Провадження 2/206/941/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Ільїній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральна адміністрації Дніпровської міської ради в особі Управління-служби у справах дітей адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтували тим, що 08 липня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, від якого мають доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після народження другої дитини стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршились, ОСОБА_2 взагалі перестала виконувати материнські обов`язки по догляду за дитиною, а коли дитині виповнився один рік вона взагалі разом зі старшою донькою переїхали до іншого міста і фактично з січня 2020 року ОСОБА_1 самостійно доглядає за молодшою донькою, виховує та піклується про неї. З січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинені сімейні стосунки, які позивач поновлювати не бажає, оскільки почуття любові та поваги один до одного було втрачене, спільне господарство не ведеться. Молодша донька залишилася проживати разом з ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 повідомила про те, що оскільки на народженні другої дитини наполягав саме ОСОБА_1 доглядати дитину має саме він. З цього моменту ОСОБА_2 жодного разу не телефонувала та не цікавилася як дитина зростає, взагалі не цікавиться життям доньки, відсутні батьківські почуття до дитини. З січня 2020 року дитина постійно проживає разом з ОСОБА_1 та перебуває на його повному матеріальну забезпеченні, в той час, як ОСОБА_2 взагалі не приймає участі в забезпеченні доньки. ОСОБА_1 створені всі необхідні умови для дитини, має задовільний матеріальний стан для організації оздоровлення та відпочину доньки як в межах України так і за кордоном, однак отримати згоду ОСОБА_2 на виїзд за кордон з донькою не вдається за можливе. Позивач просить суд розірвати шлюб укладений між ним та ОСОБА_2 , стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів її доходів, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду, а також визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , з відібранням дитини у матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та переданням на виховання батькові ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 15 вересня 2022 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Центральну адміністрацію Дніпровської міської ради в особі Управління-служби у справах дітей адміністрації, доручено третій особі підготувати та подати суду висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, 21 вересня 2022 року надав суду заяву в якій підтримав власні позовні вимоги та просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що не заперечує проти викладених у позовній заяві обставин, оскільки дійсно її стосунки з ОСОБА_1 в останні роки зіпсувались, а їх відновлення неможливе, тому що вона втратила інтерес до сімейних стосунків, а також не приділяє належної уваги молодшій дитині та її вихованню. Підтвердила, що дійсно проживає окремо від ОСОБА_1 та їх спільної молодшої доньки, в той час, як ОСОБА_4 самостійно піклується про неї. ОСОБА_2 в своєму відзиві частково визнала позовні вимоги, зазначивши, що не проти того щоб з неї утримувались аліменти на утримання молодшої доньки, але не в тому обсязі, як зазначено у позовній заяві. Просила суд визначити розмір аліментів не більше 2000,00 щомісячно, у зв`язку з її матеріальним становищем.

Представник Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в особі Управління-служби у справах дітей адміністрації не з`явився, на виконання ухвали від 15 вересня 2022 року надав висновок щодо розв`язання спору.

Судом встановлено, що 08 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис № 211 (а. с. 6).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільних дітей, доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_1 , НОМЕР_2 відповідно (а. с. 4-5).

З висновку служби у справах дітей адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради вбачається, що служба прийшла до єдиного висновку щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відібрання дитини у ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та передачі дитини на виховання ОСОБА_1 (а. с. 18-19).

Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову в частині розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати і бере до уваги той факт, що їх шлюбні відносини припинені з січня 2020 року, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо один від одного, позивач та відповідач наполягають на розірвані шлюбу, створити міцної сім`ї за час спільного проживання не змоги, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як визначено ст. ст. 141, 153 СК України, яка кореспондується зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У розумінні положень ч. 1 ст. 160, ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У справі, яка розглядається, судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 . До того ж відповідач ОСОБА_2 визнала позовні вимоги в цій частині, акцентуючи увагу, що вона сама не приділяє належної уваги молодшій дитині та її вихованню, проживає окремо від ОСОБА_1 та їх спільної дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Зважаючи на викладене, а також те, що служба у справах дітей прийшла до висновку щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком шляхом відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав та передання дитини на виховання батькові, суд приходить до висновку про дійсну наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 з відібранням дитини у матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та переданням дитини батькові на виховання.

Так, відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

При визначені розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, суд повинен врахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи те, що відповідач частково визнала позов, проте просила суд встановити розмір аліментів у мінімальному розміру, який не перевищуватиме 2000,00 гривень, щомісячно, через її скрутне матеріальне положення, при цьому не долучивши до відзиву на позов будь-яких належних відомостей щодо її дійсного розміру щомісячного доходу, в той час, як позивач ОСОБА_1 просив стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі визначеному часткою від доходу, а саме 1/4 частки, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, що відповідатиме вимогам ч. 2 ст. 182 СК України та буде розумним і справедливим.

Також, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10 - 13, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Центральна адміністрації Дніпровської міської ради в особі Управління-служби у справах дітей адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), зареєстрований 08 липня 2005 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 211 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30 серпня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), з відібранням дитини у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), без позбавлення її батьківських прав та переданням на виховання батьку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), сплачений судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук