Провадження № 22-ц/4808/841/22
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Шандалович В.В.

за участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Кудиби З.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуГоловного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Кіндратишин Л.Р. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Кудиби Зореслави Ігорівни до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, державного реєстратора виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гардабури-Черпак Тетяни Василівни про усунення перешкод у користуванні майном та скасування податкової застави,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ГУ ДФС в Івано-Франківській області, державного реєстратора виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гардабури-Черпак Т.В. про усунення перешкод у користуванні майном та скасування податкової застави.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2020 року в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 . Після набрання законної сили рішенням суду, представник позивача звернулася до державного реєстратора для того, щоб зареєструвати право власності за позивачкою на вказану квартиру. Однак виявилось, що на квартиру накладено обтяження у вигляді податкової застави.

Вважає, що податкова застава перешкоджає позивачці належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. А відтак, просила усунути перешкоди в користуванні двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 шляхом визнання незаконною та скасування податкової застави, накладеної Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області згідно акта опису майна, серія та номер 79/15, виданого 26 вересня 2017 року, а також просила визнати недійсним та скасувати запис про державну реєстрацію обтяження - податкової застави, індексний номер: 37572342 від 13 жовтня 2017 року, накладене на вказану квартиру, яка на праві власності належить ОСОБА_2 (а.с. 1-5).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2021 року замінено відповідача з Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на Державну податкову службу України (а.с. 50-51).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2021 року замінено відповідача Державну податкову службу України на Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (а.с. 82-83).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 , шляхом скасування податкової застави, накладеної Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області згідно акту опису майна, серія та номер 79/15, виданого 26 вересня 2017 року на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , належну на праві власності ОСОБА_2 .В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУ ДПС у Івано-Франківській області на користь ОСОБА_2 908 грн судового збору (а.с.164-167).

Не погодившись з рішенням суду, ГУ ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує на те, що на дату реєстрації податкової застави (28.09.2017) власником квартири АДРЕСА_2 був ОСОБА_4 . На дату подання до суду позовної заяви у даній справі за останнім в ГУ ДПС в Івано-Франківській області обліковувався податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 8881,09 грн. Зазначене свідчить про відсутність підстав для звільнення майна ОСОБА_4 з-під податкової застави.

Крім того, ГУ ДПС в Івано-Франківській області зазначає про те, що відчуження майна, яке перебуває у податковій заставі, платником податків можливе лише за згодою контролюючого органу. При цьому, платник податків у разі необхідності відчужити майно, яке є предметом податкової застави, зобов`язаний замінити його іншим майном. Враховуючи, що вказані дії ОСОБА_4 не здійснив, рішення суду про звільнення його майна з-під податкової застави є передчасним.

Із урахуванням викладеного, просить оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 174-177).

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Кудиба З.І. посилається на незаконність та необґрунтованість апеляційної скарги ГУ ДПС в Івано-Франківській області, просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник позивача не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що на момент виникнення у ОСОБА_5 податкового боргу та накладення податкової застави на квартиру АДРЕСА_2 , останній був власником вказаної квартири, оскільки квартира є спільним майном подружжя, в якому проживає позивачка зі своїми дітьми, що і слугувало підставою звернення до суду для виділення їй цієї квартири у власність. При цьому, будь-які дії щодо відчуження спірної квартири ОСОБА_5 не вчиняв та самостійно припинив податкову заставу, шляхом погашення боргу (а.с.195-197).

Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні представник ГУ ДПС в Івано-Франківській області - Липчук В.І. просила закрити провадження у справі, у зв`язку з погашенням ОСОБА_4 суми податкового боргу, що свідчить про відсутність предмета спору.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Кудиба З.І. просила оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Державний реєстратор виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гардабура-Черпак Т.В. у судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість вирішення спору по суті за відсутності державного реєстратора.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2020 року у справі № 344/11857/15-ц, яке набрало законної сили 05 листопада 2020 року, визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. За період перебування у шлюбі подружжя набуло право власності на двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 . Шлюб між подружжям розірвано на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року (а.с. 6-8).

Право власності ОСОБА_2 на вище зазначену квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 9).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 241557766 від 24 січня 2021 року, державним реєстратором виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Гардабурою-Черпак Т.В. на підставі акту опису майна, серія та номер: 79/15, виданого 26 вересня 2017 року Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області зареєстровано обтяження на кв. АДРЕСА_2 , вид обтяження - податкова застава, можливість відчуження - за погодженням із обтяжувачем; обтяжувач - Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, боржник - ОСОБА_4 (а.с. 10).

04 вересня 2017 року заступником начальника ГУ ДФС в Івано-Франківській області Зікратою Н.Є. було прийнято рішення про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності ОСОБА_4 (а.с. 39).

26 вересня 2017 року податковим керуючим ОСОБА_6 складено акт опису майна ОСОБА_4 за № 79/15, щодо 5 об`єктів нерухомості, у тому числі, спірної квартири АДРЕСА_2 (а.с. 38).

Згідно із довідкою про суму податкового боргу ОСОБА_4 станом на 12 жовтня 2021 року, такий становить 8 881,09 грн (назва платежу - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості) (а.с. 37).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що вона не є ані за законом, ані за договором відповідальною по податкових зобов`язаннях ОСОБА_4 , в забезпечення яких зареєстроване оспорюване обтяження, оскільки таке вже виникло після розірвання шлюбу між ними. При цьому, таке обтяження обмежує здійснення нею права власності, а тому позивачка вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні такого права.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить фундамент справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині 1 статті 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами податкового кодексу з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених ПК України, як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до підпунктів 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Пунктом 87.2 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пункту 88.1 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Пунктом 89.2 статті 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису відповідно до пункту 89.3 статті 89 ПК України.

Згідно з пунктом 89.8 статті 89 ПК України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Таким чином, право податкової застави виникає з дня виникнення податкового боргу, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені Податковим кодексом України, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, і поширюється виключно на майно платника податків, який має податковий борг, та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу.

Як встановлено пунктом 92.1 статті 92 ПК України, платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом.

Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою органу державної податкової служби, а також у разі, якщо орган державної податкової служби впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди.

Встановивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 набули право власності на квартиру, яка є предметом оспорюваної податкової застави, перебуваючи у шлюбі, та право власності на яку в подальшому було визнано в порядку поділу спільної сумісної власності за ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звільнення з-під податкової застави належної позивачці квартири, оскільки податкова застава поширюється виключно на майно платника податків, який має податковий борг, у той же час, ОСОБА_2 не є боржником зі сплати податків та не може відповідати за податкові зобов`язання ОСОБА_5 , правомірно набула право власності на квартиру, а тому вправі реалізовувати свої права, як власниця об`єкта нерухомого майна, на власний розсуд і вимагати усунення перешкод у їх здійсненні.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є передчасним, оскільки ОСОБА_4 відчужив квартиру без згоди контролюючого органу, яка є обов`язковою для здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, не заслуговують на увагу, так як останній будь-яких дій, спрямованих на відчуження квартири АДРЕСА_2 не вчиняв. Квартира перейшла у власність до ОСОБА_2 , у зв`язку із визнанням судом права власності на неї, у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, за позовом останньої.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

У той же час, колегія суддів вважає, що вимога представника ГУ ДПС в Івано-Франківській області, висловлена у засіданні апеляційного суду, щодо закриття провадження у справі, у зв`язку зі сплатою ОСОБА_4 податкового боргу, що свідчить про відсутність предмета спору, не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) дійшов висновку, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

В спірному випадку, предметом спору у справі було усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання незаконною та скасування податкової застави накладеної податковим органом 26 вересня 2017 року.

Погашення суми податкового боргу ОСОБА_4 , яке відбулося після ухвалення судом першої інстанції судового рішення у справі не свідчить про відсутність на час постановлення рішення неврегульованих питань між ОСОБА_2 та ГУ ДФС в Івано-Франківській області та не може, відповідно, свідчити про відсутність спору між сторонами.

Більше того, відповідно пункт 93.2 статті 93 ПК України, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.

Тобто вказана норма передбачає, що звільнення майна платника податків з-під податкової застави здійснюється на підставі відповідного рішення контролюючого органу. Враховуючи, що представник апелянта не надав доказів щодо прийняття такого рішення контролюючим органом, підстав вважати, що відсутній предмет спору, немає.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта