Справа № 489/8453/21
Провадження № 2/489/966/22
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Сухно А.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Карпенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції за допомогою сервісу «EASYCON» з використанням власних технічних засобів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання нарахування та виплати середньої заробітної плати,

встановив:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати наказ відповідача від 13.12.2021 №ДН5-01/238 про відсторонення його від роботи без нарахування заробітної плати, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за період відсторонення від роботи з 14.12.2021 до часу фактичного виконання судового рішення, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що працює на посаді диспетчера маневрового залізничної станції Миколаїв-Вантажний в виробничому підрозділі «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця». 13.12.2021 було порушено його конституційні права зі сторони відповідача на працю, коли наказом АТ «Укрзалізниця» №ДН5-01/238 від 13.12.2021 його було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 14.12.2021 з підстав відсутності щеплення від зазначеної хвороби. Вважає, що у зв`язку з виданням відповідачем оспорюваного наказу позивача позбавлено права на працю з відповідною оплатою, а тому з огляду на вищевикладене такий наказ вважає незаконним, просить його скасувати та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу (період відсторонення від роботи) з 14.12.2021 до часу фактичного виконання судового рішення.

28.01.2022 до суду надійшов відзив АТ «Укрзалізниця» на позовну заяву, в якому представник відповідача у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Також вказує, що наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», встановлено, що на час карантину обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають, зокрема, працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 № 83. До Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави входить і Товариство. Відповідно до нормативів власника підприємства з 09.12.2021 особи, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань, мають бути відсторонені від роботи. Згідно книги реєстрації інструктажу працівниками станції Миколаїв-Вантажний перед вступом на чергування позивач був ознайомлений про можливе відсторонення від роботи з 09.12.2021. Перед вирішенням питання про допуск до роботи, працівника запитали про наявність у нього документу, що свідчив би про проведення профілактичного щеплення проти COVID-19, однак працівник заперечив наявність у нього такого документа. За вказаних обставин роботодавець правомірно прийняв рішення про відсторонення позивача від роботи з 14.12.2021.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.07.2022 за заявою позивача замінено первісного відповідача, яким був зокрема і виробничий підрозділ «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» на належного - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Того ж дня протокольною ухвалою суду залишено без розгляду клопотання представника відповідача за її заявою про витребування у Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» оригіналу Книги реєстрації інструктажу працівниками станції Миколаїв-Вантажний перед вступом на чергування, яка розпочата 22.11.2021 та закінчена 08.01.2022.

В судовому засіданні 07.09.2022 позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов. Крім того, підтримали свою заяву від 05.09.2022 про уточнення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної платити за час вимушеного прогулу з 14.12.2021 по 01.03.2022.

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2022, враховуючи принцип диспозитивності, передбачений ст. 13 ЦПК України та норми п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відмовлено в прийнятті заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, з підстав зазначених у відзиві.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази, дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 256/ОС від 01.06.2018 працює з 01.06.2018 на посаді диспетчера маневрового залізничної станції Миколаїв-Вантажний в виробничому підрозділі «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» (а.с.46).

Згідно довідки про доходи він отримує заробітну плату у Товаристві та з червня 2021 року по листопад 2021 року йому нараховано 111 708,69 грн. заробітної плати (а.с.49).

Згідно копії наказу начальника дирекції виробничого підрозділу «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 13.12.2021 №ДН5-01/238, виданого на підставі ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ від 04.10.2021 року №2153 позивача відсторонено від роботи з 14.12.2021 до моменту усунення причин відсторонення (на час відсутності щеплення від COVID-19), без збереження заробітної плати (а.с.10). Підставою видання зазначеного наказу визначено акт від 13.12.2021 № 908/ТВ, згідно якого станом на 08:43 год. 13.12.2021 ОСОБА_1 не надав документ про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань (а.с.11). З таким наказом позивач був ознайомлений того ж дня 13.12.2021, про що свідчить його підпис, з наказом не погодився (а.с.10).

Отже, при винесенні наказу начальник дирекції керувався ст. 46 Кодексу законів про працю України, частиною 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236.

Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Згідно зі статтею 46 КЗпП України допускається відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

У законодавстві відсутнє чітке визначення поняття відсторонення від роботи. За своїм змістом це призупинення трудових відносин, яке полягає у тимчасовому увільненні працівника від виконання трудових обов`язків з метою відвернення та/або попередження негативних наслідків. Зокрема, з метою запобігання виникненню і поширенню інфекційних захворювань, небезпечних для населення, законодавство України про охорону здоров`я передбачає відсторонення від роботи у разі необґрунтованої відмови або ухилення працівника від обов`язкового щеплення.

Так, у статті 30 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 № 2801-XII закріплена можливість запровадження щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань проведення обов`язкових медичних оглядів, профілактичних щеплень, карантинних заходів в порядку, встановленому законами України.

Спеціальними законами у цій сфері є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-ІІІ.

Частинами першою та другою статті 12 цього Закону визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відтак, Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 регулює кілька важливих у цій справі питань:

1) до обов`язкових профілактичних щеплень віднесені ті, які включені до календаря щеплень, а також ті, що запроваджені проти поширення інфекційних хвороб.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25.02.2020 № 521 до Переліку особливо небезпечних інфекційних хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1985 № 133, включений COVID-19.

2) перелік працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, тобто Міністерством охорони здоров`я.

Згідно із Наказом МОЗ від 04.10.2021 № 2153 Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, дію якого зупинено до завершення воєнного стану в Україні згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я № 380 від 25.02.2022, обов`язковій вакцинації проти COVID-19, на час виникнення спірних правовідносин, підлягали працівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади.

3) працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт:

- у разі ухилення чи відмови від обов`язкового щеплення,

- та у порядку, встановленому законом.

На час винесення оскаржуваного наказу, як і на даний час, порядок відсторонення від роботи працівників через ухилення чи відмову від проходження обов`язкового профілактичного щеплення законом не врегульований.

Законодавство України з цього питання містить лише кілька окремих положень:

- порядок і терміни проведення профілактичних щеплень, в тому числі обов`язкових, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина третя статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» від 24.02.1994 № 4004-ХІІ);

- профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків (частина шоста, сьома статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»);

- для забезпечення своєчасного проведення профілактичних щеплень лікар, інший визначений медичний працівник, в усній або письмовій формі запрошують до закладу охорони здоров`я або до місця надання медичних послуг осіб, які підлягають щепленню у день, визначений для проведення щеплень. У разі виявлення медичних протипоказань до щеплень відповідно до Переліку медичних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014 № 551, особа направляється на комісію з питань щеплень, створену наказом по закладу охорони здоров`я. Факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою № 063-2/о, підписується як громадянином, так і медичним працівником (пункти 7, 15, 17 Положенням про організацію і проведення профілактичного щеплення, затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 № 595 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.08.2014 № 551));

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили (пункт 46-1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що за відсутності законодавчо визначеного алгоритму дій, відсторонення працівника від роботи через ухилення чи відмову від обов`язкового профілактичного щеплення допускається за умов:

- виникнення у працівника обов`язку пройти таке щеплення, про що він має бути проінформований,

- надання працівникові розумного строку для проходження медичного огляду та отримання щеплення чи документу про протипоказання,

- документування факту відмови чи ухилення від щеплення. При цьому, відмова від обов`язкового профілактичного щеплення згідно з ч.7 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», повинна бути засвідчена лікарем,

- видання керівником підприємства, установи, організації наказу про відсторонення працівника від роботи із зазначенням конкретної правової і фактичної підстави (ухилення чи відмова) та строку відсторонення.

За Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби C0VID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:

1)центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2)місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3)закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно- технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4)підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5)установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6)підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015.

Проаналізувавши положення ст. ст. 1, 43 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 46 КЗпП України, рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 № 12-рп/09 (справа про тлумачення терміну «законодавство»), ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 90) Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ від 19.07.1995 № 133, який наказом МОЗ від 05.02.2020 за № 521 доповнено розділом «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39 такого змісту: «COVID-19», наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153, яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015, суд дійшов висновку, що АТ «Укрзалізниця» включена до зазначеного вище переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Відповідно до примітки до Переліку № 2153 обов`язкове профілактичне щеплення проводиться в разі відсутності у працівника абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.20211 за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11.102019 №2070).

Міністерство юстиції України зробило висновок, що наказ МОЗ № 2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, свідченням чого є реєстрація цього наказу Міністерством юстиції України. Водночас дію вказаного наказу МОЗ зупинено до завершення воєнного стану в Україні згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я № 380 від 25.02.2022.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 , на час виникнення спірних правовідносин та видання оскаржуваного наказу, був працівником підприємства, що належить до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а тому підлягав обов`язковому щепленню від COVID-19 на підставі Наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153 Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який набув чинності 08.11.2021 та зупинив дію 25.02.2022 до завершення воєнного стану в Україні.

Отже, із цієї дати у позивача виник обов`язок пройти профілактичне щеплення протягом розумного строку.

Однак, суду не надано доказів того, що відповідач повідомив позивача про виникнення у нього обов`язку пройти щеплення від COVID-19 та надав розумний строк для проходження медичного огляду та отримання щеплення чи документу про протипоказання.

Так, згідно пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні та наданих документів до відзиву, а саме копії книги реєстрації інструктажу працівниками станції Миколаїв-Вантажний перед вступом на чергування позивача, 01.12.2021 ОСОБА_1 було повідомлено під особистий підпис у пункті 3 про необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику документу, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань про проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, виданого закладом здоров`я та повідомлено, що відмова або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 може бути підставою для відсторонення від роботи з 09.12.2021 (а.с.47-48).

Однак позивач, надаючи пояснення в судовому засіданні, категорично заперечує факт свого ознайомлення під особистий підпис в такому журналі про необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику документу, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань про проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, виданого закладом здоров`я та про наслідки від відмови або ухилення від такого щеплення. Зазначив, що 01.12.2021 дійсно був ознайомлений в книзі інструктажу з важливими документами з безпеки руху та регламентом переговорів (пункт 1 та 2 книги інструктажу), проте пояснив що такий підпис він ставить у книзі інструктажу кожного разу перед вступом на роботу. В додаток до його пояснень його представник ОСОБА_2 допустила, що пункт 3, враховуючи інший почерк, був дописаний до книги інструктажу пізніше.

Доказів на противагу таких пояснень ОСОБА_1 та належних доказів ознайомлення позивача з необхідністю проходження щеплення проти COVID-19 та наслідків від непроходження або ухилення від такого щеплення, відповідачем не надано, хоча в силу ч. 3 ст. 81 ЦПК України це є його обов`язком.

Також суду не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що роботодавцем при відстороненні позивача від роботи дотримано вимоги ч.6 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині отримання письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного у присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження.

Більш того, в наказі від 13.12.2021 №ДН5-01/238 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, не зазначено конкретної підстави відсторонення від роботи (ухилення чи відмова).

Відповідач виніс оскаржуваний наказ про відсторонення на підставі акту від 13.12.2021 № 908/ТВ, в якому зазначено, що ОСОБА_1 станом на 13.12.2021 не надав документ про вакцинацію проти COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань, додатково проставлена примітка, що будь-яких пояснень працівник не надав. Однак, вказаний акт складений працівниками підприємства та не містить позначки який факт встановлено відмова від проходження обов`язкового щеплення чи ухилення. Окрім цього, цей акт сам по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, оскільки не відповідає ч. 6 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Отже, суд дійшов висновку, що винесення відповідачем оскаржуваного наказу лише на підставі акту від 13.12.2021 № 908/ТВ, є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відсторонивши позивача від роботи з порушенням вимог законодавства, відповідач порушив законне право позивачки на працю.

У справах, у яких оспорюється незаконність відсторонення від роботи, саме відповідач повинен довести, що відсторонення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За такого, суд дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що відсторонення позивача відбулось із дотриманням трудового законодавства.

За таких обставин, враховуючи, що оскаржуваний наказ винесено з порушенням вимог законодавства, позовну вимогу в частині визнання незаконним та скасування наказу від 13.12.2021 № ДН5-01/238 про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 14.12.2021 без нарахування заробітної плати - слід задовольнити.

Вирішуючи питання щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, суд вважає, що такі вимоги також підлягають задоволенню.

В ч. 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Судом встановлено, що в період з 14.12.2021 - дня відсторонення від роботи позивача, йому було призупинено виплату заробітної плати, що сторонами не заперечується.

Згідно наданої суду копії наказу виробничого підрозділу «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 01.03.2022 ОСОБА_1 допущено до роботи з 01.03.2022 у зв`язку із зупиненням дії наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153.

Оскільки судом встановлено, що в порушення вимог ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав та із порушенням встановленої процедури відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд вважає, що вимога позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середню заробітну плату також підлягає задоволенню з урахуванням нижченаведених висновків за період з 14.12.2021 до 01.03.2022.

Положення ст. 235 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

При цьому, враховуючи заявлені позивачем вимоги, а також, передбачений ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності, оскільки право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання незаконного наказу від 13.12.2021 про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, тому в даному випадку ефективним способом захисту порушеного права суд вважає саме зобов`язання відповідача АТ «Українська залізниця» нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, розрахунок якої має бути здійснено у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення (14.12.2021) до дня фактичного допущення до роботи (01.03.2022).

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання незаконним наказу, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню з підстав, наведених в мотивувальній частині рішення.

Що стосується вирішення питання щодо витрат, пов`язаних із наданням позивачу правничої допомоги адвокатом, то вони підлягають задовольню у зв`язку з наданням позивачем доказів їх понесення, тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу відповідно до ст. 137 ЦПК України (а.с.123-127).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 грн. сплаченого ним судового збору при зверненні до суду.

Керуючись статтями 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354, 430 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання нарахування та виплати середньої заробітної плати задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ № ДН5-01/238 від 13.12.2021 про відсторонення від роботи з 14.12.2021 ОСОБА_1 (таб. № 0257) диспетчера маневрового залізничної станції Миколаїв-Вантажний.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, з 14.12.2021 по день фактичного допущення до роботи, яким є 01.03 2022.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) та 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення в частині скасування наказу та присудження виплати заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: вул. Тверська, 5 м. Київ, 03680, .

Повний текст рішення складено 07.09.2022.

Суддя Г.А. Микульшина