Постанова

Іменем України

28 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 130/1575/21

провадження № 61-4357св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Служба у справах дітей Жмеринської міської ради, Виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області (як орган опіки і піклування), Тячівська районна державна адміністрація (як орган опіки і піклування), Служба у справах дітей Тячівської міської ради Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Щудлою Андрієм Михайловичем, на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2022 року у складі судді Заярного А. М. та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Жмеринської міської ради, Виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області (як орган опіки і піклування), Тячівська районна державна адміністрація (як орган опіки і піклування), Служба у справах дітей Тячівської міської ради Закарпатської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Позовна заява мотивована тим, що він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .

Шлюбні відносини між ним та ОСОБА_2 не склались, тому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року шлюб між ними розірвано та визначено місце проживання дитини разом з матір`ю дитини, якій відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ».

Водночас у них розпочалися непорозуміння щодо його участі у вихованні та спілкуванні із сином, оскільки відповідачка чинить у цьому перешкоди, зокрема не дає можливості вільно зустрічатися, спілкуватися з дитиною.

Зазначав, що звернувся до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення графіку зустрічей з малолітнім сином. Надалі йому було визначено графік спілкування з дитиною.

Натомість ОСОБА_2 перешкоджала йому у зустрічах з дитиною, тому він неодноразово звертався до поліції з приводу наявності перешкод у виконанні ним батьківських обов`язків та щодо домашнього насильства відповідача відносно їх спільної дитини.

Посилався на те, що ОСОБА_2 систематично порушувала графік побачення із сином, перешкоджала йому у спілкуванні із сином. У відповідь на надіслані листи на адресу відповідача з приводу врегулювання питання участі батька у вихованні сина, ним отримано лист про відмову у зустрічі з малолітнім сином. Відповідь на його подальші письмові звернення на адресу відповідачки та її представника ним отримана не була.

Створення відповідачкою перешкод у його спілкуванні із сином порушує не лише його права як батька, а в першу чергу суперечить інтересам дитини.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у вільному спілкуванні та участі у вихованні з малолітнім сином ОСОБА_4 при зустрічах та за допомогою будь-яких засобів зв`язку (телефонні дзвінки, листування);

- визначити графік його участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 наступним чином: побачення із сином кожної п`ятниці місяця з 8 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин неділі за місцем його проживання або за місцем знаходження без обов`язкової присутності ОСОБА_2 , з обов`язковим здійсненням ним супроводу дитини з місця її проживання/навчання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання;

- побачення із сином щороку у день його народження з 12 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин з обов`язковим здійсненням позивачем супроводу дитини з місця її проживання/навчання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання;

- побачення із сином щороку у день народження дитини шляхом чергування років;

- черговість визначається наступним чином:

ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІНФОРМАЦІЯ_9 - з ним;

ІНФОРМАЦІЯ_10, ІНФОРМАЦІЯ_11, ІНФОРМАЦІЯ_12, ІНФОРМАЦІЯ_13, ІНФОРМАЦІЯ_14 - з ОСОБА_2 ;

- спільний щорічний відпочинок із сином ОСОБА_4 влітку у період з 01 липня до 31 липня та взимку у період з 01 грудня 15 грудня, без обов`язкової присутності відповідача з обов`язковим здійсненням ним супроводу дитини з місця її проживання на відпочинок та повернення дитини за місцем її проживання;

- побачення із сином під час усіх святкових заходів в освітніх закладах та/або інших місцях за домовленістю з відповідачем;

- побачення із сином без присутності відповідача з 12 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин годин під час святкових днів та релігійних свят, враховуючи також вихідні дні, внаслідок святкових днів та релігійних свят, що визначаються постановою Кабінету Міністрів України на відповідний рік.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у вільному спілкуванні та участі у вихованні ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_1 .

Визначено спосіб участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні з сином за таким графіком:

- побачення батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_1 першої та третьої суботи кожного місяця з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв, другої та четвертої неділі місяці з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв за місцем проживання матері чи її перебування, без обов`язкової присутності матері, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання до матері;

- побачення батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_1 щороку у день народження батька з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв, якщо це випадає на вихідний (неробочий) день, якщо день народження батька випадає на робочий день, побачення батька з дитиною має відбуватися у перший вихідний день тижня, на який припадає день народження, з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини за місцем її проживання до матері;

- побачення батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_1 у день народження сина шляхом чергування років. Черговість визначається наступним чином: батькові у рік, який закінчується на непарне число, мати у рік, який закінчується на парне число;

- спільний щорічний відпочинок батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_1 у період літніх канікул протягом двох тижнів, у період зимових канікул протягом тижня з ночівлею за місцем проживання батька чи його перебування на відпочинку разом із сином;

- побачення батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_1 під час усіх святкових заходів в освітніх закладах та/або інших місцях за домовленістю з матір`ю;

- побачення батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_1 без присутності матері з 10 год 00 хв до 20 год 00 хв під час святкових днів та релігійних свят, ураховуючи також вихідні дні, що визначаються постановою Кабінету Міністрів України на відповідний рік. Черговість визначається наступним чином: батькові у рік, який закінчується на парне число, мати у рік, який закінчується на непарне число.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що активна поведінка позивача, а саме: звернення до Служби у справах дітей задля вирішення спору, звернення до правоохоронних органів через невиконання рішення служби про встановлення графіку побачень із сином, численні листи, направлені на адресу відповідача щодо надання йому можливості зустрічей із сином, а також звернення до суду з даним позовом, свідчить про те, що незважаючи на припинення сторонами сімейних відносин, непроживання разом, напружені стосунки між ними, ОСОБА_1 має намір та бажання спілкуватися зі своїми сином, брати участь у його вихованні та житті, на що має право на рівні з матір`ю.

Перешкоджання позивачеві у спілкуванні з дитиною з боку відповідача порушують його права в частині рівності таких прав на участь у вихованні сина та спілкуванні з ним.

Районний суд вважав висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради № 02-5/10-5160 від 20 жовтня 2021 року недостатньо обґрунтованим, оскільки він суперечить інтересам дитини, ним не забезпечується право дитини на належні та рівні умови спілкування з батьком. При цьому у матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, вад здоров`я, неможливість утримувати дитину та приділяти достатню увагу його вихованню, освіті та духовному розвитку.

Суд першої інстанції зазначив, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини на час вирішення цього питання, режим її розпорядку дня, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подані їх представниками адвокатами Натхою М. С. та Щудлою А. М. , залишено без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2022 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо визначення порядку та способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_4 є обґрунтованими, визначений судом порядок участі батька у вихованні дитини відповідає справедливій рівновазі між інтересами дитини та інтересами батьків.

При цьому апеляційний суд звернув увагу на те, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі батька у вихованні сина.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи ОСОБА_1 про неможливість виконання такого графіку зустрічей батька та сина через визначення місця зустрічі за місцем проживання чи перебування матері дитини, оскільки вказаний спосіб не забороняє батьку, зустрівши сина за місцем перебування чи проживання матері, самостійно визначати спосіб та місце проведення відведеного часу з 10 год. до 20 год. та з подальшим його поверненням дитини за місцем проживання матері.

Здійснення побачень ОСОБА_1 та ОСОБА_4 кожної п`ятниці місяця з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. неділі за місцем проживання або місцем знаходження ОСОБА_1 не можуть свідчити про врахування інтересів дитини, оскільки щотижнева дорога з м. Жмеринка Вінницької області, де проживає дитина, до м. Тячів Закарпатської області та назад буде втомливою для 6-річної дитини, а в подальшому такий графік може ускладнювати учбовий процес.

Апеляційний суд вважав необґрунтованими доводи ОСОБА_2 про те, що позивач не довів вчинення нею перешкод у спілкуванні батька із сином, оскільки такі спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема листами між сторонами та їх представниками щодо бажання батька зустрітись із сином, звернення батька до поліції за фактами вчинення перешкод у зустрічі з дитиною.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2022 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2022 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили, чи не зміг позивач реалізувати своє суб`єктивне право на побачення з дитиною і чи вона чинила йому у цьому перешкоди, оскільки саме по собі направлення звернення до органів Національної поліції не свідчить про порушення прав батька на зустріч з дитиною. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що таке порушення прав позивача зі сторони відповідача було встановлено.

При цьому судами не встановлено, чи позивач безпосередньо з`являвся у встановлені години для побачень з дитиною за місцем її проживання, а вона чинила йому перешкоди у реалізації такого права.

Вважає, що судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не взято до уваги та не надано оцінки наявному у матеріалах справи висновку психологічного обстеження ОСОБА_4 , наданого практикуючим психологом ОСОБА_7 .

Крім того, судами не враховано, що з 12 травня 2019 року до 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 самовільно було змінено місце проживання дитини, відносно нього було видано обмежувальний припис у справі № 130/1440/21, він є обвинуваченим у кримінальному провадженні у справі № 757/62406/21-к.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 759/1382/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2022 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Натхою М. С. подано відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, відтак, оскаржувані судові рішення скасуванню не підлягають.

Зазначає, що відповідачем систематично здійснювалися порушення розпорядження № 163, виданого Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією 19 березня 2019 року, яким визначено графік спілкування батька з малолітнім сином. Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи документами, яким була надана оцінка судами попередніх інстанцій.

При цьому ОСОБА_2 неправомірно без його згоди було змінено прізвище сина, не повідомлено про зміну місця проживання та навчання дитини, а також про виїзд за кордон.

Фактичні обставини, встановлені судами

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2016 року батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (том 1, а. с. 11).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 квітня 2018 року у справі № 753/21537/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 присвоєно дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ». Місце проживання дитини визначено разом з матір`ю (том 1, а. с. 16-17; 124-126).

Згідно з копією ухвали Дарницького районного суду від 22 липня 2019 року у справі № 753/23701/18 позовну заяву ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду (том 1, а. с. 18, 18 зворот).

Відповідно до копії листа Головного управління національної поліції у м. Києві зафіксовано численні звернення до працівників поліції ОСОБА_1 з приводу перешкоджання ОСОБА_2 зустрічам із сином ОСОБА_4 (том 1, а. с. 19, 19 зворот).

З огляду на копії заяв ОСОБА_1 до начальника служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації останній просив притягнути ОСОБА_2 до відповідальності за не виконання рішення органу опіки та піклування щодо його участі у вихованні дитини та спілкування з нею (том 1, а. с. 20, 21).

Службою у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві Державної адміністрації повідомлено ОСОБА_1 щодо відсутності затвердженого порядку для складання протоколу про адміністративні правопорушення, передбачені частиною п`ятою статті 184 КУпАП (том 1, а. с. 22).

Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 19 березня 2019 року № 163 про визначення участі батька у вихованні його дитини, визначено участь ОСОБА_1 у вихованні його дитини ОСОБА_4 та встановлено графік спілкування із сином. Одночасно зобов`язано матір дитини ОСОБА_2 не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею (том 1, а. с. 23).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року у справі № 753/9543/19 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання задоволено частково. Відібрано у ОСОБА_1 малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та негайно повернуто матері ОСОБА_2 (том 1, а. с. 24-27; 127-134).

Заявою від 25 травня 2021 року, адресованою ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , ОСОБА_1 повідомив про намір прибути для дитиною у дату та час, визначені розпорядженням № 163, яким встановлено графік спілкування батька з дитиною (том 1, а. с. 28).

У листі, адресованому ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , адвокат Натха М. С. повідомляла про створення перешкод ОСОБА_2 у побаченні батька з дитиною, в результаті чого, визначена графіком зустріч батька ОСОБА_1 із сином не відбулась (том 1, а. с. 29).

Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської радим від 20 лютого 2020 року № 62 ОСОБА_2 надано дозвіл на зміну прізвища малолітнього ОСОБА_4 з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 » (том 1, а. с. 30-31).

У листі Дарницького управління поліції ГУНП у м. Києві, адресованого керівнику служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві від 15 січня 2019 року № 844/125/48-19, зазначено, що у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_1 щодо перешкоджання побаченню із сином ОСОБА_4 виникла необхідність у направленні соціального працівника спільно з дільничним офіцером поліції для здійснення перевірки за адресою проживання ОСОБА_2 (том 1, а. с. 32, 32 зворот).

Відповідно до копії листа адвоката Натхи М. С. від 10 червня 2021 року, остання зверталась до начальника служби у справах дітей Жмеринської міської ради щодо невиконання ОСОБА_2 рішення орану опіки та піклування (том 1, а. с. 34, 34 зворот). Аналогічне звернення щодо жорстокого поводження з дитиною надійшло від ОСОБА_1 на адресу служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 15 січня 2020 року (том 1, а. с. 33).

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 з листами про дату та час його прибуття в м. Жмеринка для спілкування із сином без її участі, у зв`язку із чим просив погодити дані зустрічі у визначені дні та час, відповідно до розпорядження № 163, яким встановлено графік спілкування батька з сином (том 1, а. с. 105-109).

Відповідно до копії листа «Дошкільного навчального закладу № 31 Вінницької міської ради» ОСОБА_4 є вихованцем групи загального розвитку дошкільного закладу, мати ОСОБА_2 піклується про дитину, забезпечує соціальний розвиток та забирає дитину з даного дошкільного навчального закладу (том 1, а. с. 185-187).

Відповідно до копії листа Державної прикордонної служби України ОСОБА_4 , а пізніше ОСОБА_4 неодноразово перетинав кордон України (том 2, а. с. 68), свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_2 видано повторно на ім`я ОСОБА_4 (том 2, а. с. 69).

У витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань зазначено, що за заявою ОСОБА_2 було внесено відомості про злочин, попередня кваліфікація частина перша статті 129 КК України. Кримінальне провадження за даним фактом закрито, про що винесено відповідну постанову (том 2, а. с. 81,82).

Висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 20 жовтня 2021 року № 02-5/10-5160, який затверджений рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради від 21 жовтня 2021 року № 330, визнано за доцільне визначити батькові ОСОБА_1 для зустрічей із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та прийняття участі у його вихованні наступний графік: щоп`ятниці з 11:00 год. до 13:00 год. за місцем проживання дитини, за обов`язкової участі представника органу опіки та піклування або практичного психолога КЗ «Центр надання соціальних послуг» та за обов`язкові присутності матері дитини (том 2, а. с. 91-93). Відповідно до протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Жмеринської міської ради № 7 на засіданні окрім членів комісії були присутні мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_1 (том 2, а. с. 94-95).

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 для дитини створені всі необхідні умови проживання (том 2, а. с. 96).

Згідно з актом обстеження умов проживання батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , проведеного службою у справах дітей Тячівської міської ради, в родині панує затишна атмосфера. Дитина може перебувати в даній сім`ї на період встановлення днів та годин зустрічей з батьком. Батько та бабуся здатні забезпечувати потреби дитини, що підтверджується висновком оцінки потреб сім`ї, складеного за результатами оцінки потреб сім`ї (том 2, а. с. 116-135).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 27 липня 2021 року та постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року, у справі № 130/1440/21 за заявою ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заяву ОСОБА_2 задоволено частково; заборонено ОСОБА_1 на строк шість місяців наближатись на відстань 300 м до ОСОБА_2 та місця її проживання на АДРЕСА_1 , крім випадків, пов`язаних з побаченням з дитиною ОСОБА_4 , в установленому законом порядку; заборонено ОСОБА_1 на строк шість місяців у будь-який спосіб (контактно, дистанційно, безпосередньо, опосередковано, усно, письмово) спілкуватись з ОСОБА_2 , крім випадків, пов`язаних з побаченням з дитиною ОСОБА_4 , в установленому законом порядку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами першою - третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню .

Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

З огляду на статтю 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

На підставі статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною другою статті 159 СК України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Суди попередніх інстанцій, встановлюючи порядок участі батька - ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , взяли до уваги поведінку батька, спрямовану на участь у вихованні і житті сина, та доведеність факту перешкоджання ОСОБА_2 спілкуванню ОСОБА_4 з дитиною.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При цьому районний суд вважав недостатньо обґрунтованим висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради № 02-5/10-5160 від 20 жовтня 2021 року, яким ОСОБА_1 встановлено наступний порядок його побачень з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та прийняття участі у його вихованні: щоп`ятниці з 11:00 год до 13:00 год за місцем проживання дитини, за обов`язкової участі представника органу опіки та піклування або практичного психолога КЗ «Центр надання соціальних послуг» та за обов`язкові присутності матері дитини, оскільки у матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, вад здоров`я, неможливість утримувати дитину та приділяти достатню увагу його вихованню, освіті та духовному розвитку, висновок не містить даних щодо негативного ставлення дитини до батька, неналежного поводження батька з сином, а бо ж обставин впливу поведінки батька на психо-емоційне середовище дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про визначений спосіб участі батька у вихованні та безперешкодному спілкуванні із сином за встановленим графіком та вважає, що суди врахували інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином.

Правильними є висновки судів попередніх інстанцій про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_2 про те, що судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не взято до уваги та не надано оцінки наявному у матеріалах справи висновку психологічного обстеження ОСОБА_4 , наданого практикуючим психологом ОСОБА_7 , у якому зазначено, що коли мова заходить про перебування ОСОБА_4 у батька, то емоційний стан хлопця стає тривожний та збуджений і це проявляється не лише у голосі, але й у тілесних проявах, бажанні зупинити розмову, відвернутись.Положення статті 74 ЦПК України визначають можливість розгляду справи за участі спеціаліста, а частина друга зазначеної статті зазначає, що допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.

Оскільки під час розгляду справи не було проведено відповідного експертного дослідження, апеляційним судом було ухвалено судове рішення на підставі матеріалів, наявних у матеріалах справи. При цьому ЦПК України обмежень щодо врахування судом висновків спеціаліста не містить.

Посилання ОСОБА_2 про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 759/1382/19 (провадження № 61-11331св20) колегія суддів відхиляє, оскільки у вказаній справі встановлені інші фактичні обставини, відмінні від справи № 130/1575/21.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано, що з 12 травня 2019 року до 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 самовільно було змінено місце проживання дитини, відносно нього було видано обмежувальний припис у справі № 130/1440/21, він є обвинуваченим у кримінальному провадженні у справі № 757/62406/21-к не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений батьківських прав та реалізовує належне йому право на участь у вихованні дитини. Крім того, обмежувальний припис у справі № 130/1440/21 було встановлено щодо ОСОБА_2 , він вичерпав свою дію та його встановлення не може бути обставиною, яка свідчить про неможливість виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_4 . Посилання ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 є обвинуваченим у кримінальному провадженні у справі № 757/62406/21-к не підтверджено належними доказами у справі.

Ураховуючи наведене, батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що визначення саме такого способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина є таким, що відповідатиме віковим потребам дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Аналізуючи обсяг дослідження доводів заявника та їх відображення в судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409,410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Щудлою Андрієм Михайловичем, залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21 січня 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк