П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 року м. Київ

Справа №753/12316/20

Провадження № 22-ц/824/4816/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 05 жовтня 2022 року

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук Оксани Василівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк», поданою адвокатом Луньовою Анною Геннадіївною, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада

2021 року та апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими адвокатом Омеляном Ігорем Володимировичем, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук Оксани Василівни, про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк», третя особа - державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності.

Позов мотивувала тим, що в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 028/25-369, 31 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», яке в подальшому змінило назву на АТ «Укрсоцбанк», укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 .

01 березня 2019 року державний реєстратор ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О. В. відповідно до вимоги банку та іпотечного договору прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк».

31 травня 2019 року приватний нотаріус Юдін М. А. здійснив державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Позивачка вважала, що реєстрація права власності на передану в іпотеку квартиру відбулася з порушенням вимог закону, оскільки письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання від АТ «Укрсоцбанк» власник майна не отримувала. Крім того, вказувала, що АТ «Укрсоцбанк» не надано державному реєстратору звіт про оцінку майна предмета іпотеки, що є порушенням частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_1 просила:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45844225 від 06 березня 2019 року державного реєстратора Мосійчук О. В., про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000 за адресою: АДРЕСА_1 за

АТ «Укрсоцбанк»;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк», третя особа - ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на нерухоме майно.

Призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

АТ «Альфа-Банк», третя особа - ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на нерухоме майно.

Призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк», третя особа -

ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45844225 від 06 березня 2019 року державного реєстратора Мосійчук О. В., ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», м. Київ, про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 000 за адресою:

АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі

840,80 грн.

Скасовуючи рішення про державну рестрацію, суд першої інстанції виходив із того, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» проведена всупереч норм чинного законодавства, оскільки іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов'язку, передбаченого Законом України «Про іпотеку», Порядку № 1127 щодо надіслання іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, зокрема вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності із зазначенням інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку, сплив якого пов'язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту не є належним способом захисту порушеного права.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня

2022 року стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Додаткове рішення мотивовано тим, що заява представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованою та наявні підстави для прийняття додаткового рішення відповідно до положень статті 270 ЦПК України. При цьому, суд дійшов висновку про те, що понесені витрати в розмірі 26 600,00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

31 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Омелян І. В. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про визнання права власності.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвокат Омелян І. В. мотивована тим, що ухвалення судом першої інстанції рішення щодо частини позовних вимог про скасування державної реєстрації, не відновить порушене право позивача. Заявник вказує, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав, допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав.

17 січня 2022 року представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Луньова А. Г. через засоби поштового зв?язку подала до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від

22 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга представника АТ «Альфа-Банк» - адвокат Луньова А. Г. мотивована тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки не призведе до поновлення порушеного права.

26 квітня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Омелян І. В. через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить змінити додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року в частині розміру стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, а саме: стягнути з АТ «Альфа-Банк» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 800,00 грн; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 800,00 грн.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвокат Омелян І. В. мотивована тим, що при вирішенні питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції обмежився лише нормами, які зменшують розмір витрат, проте не виконав вимоги пунктів 3 та 4 частини третьої статті 141 ЦПК України.

Рух апеляційних скарг та матеріалів справи

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 05січня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Омеляна І. В. передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 січня 2022 року витребувано з Дарницького районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 753/12316/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк», третя особа - ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора

Мосійчук О. В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 12 травня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Омеляна І. В. передано судді-доповідачу.

24 травня 2022 року матеріали цивільної справи № 753/12316/20 надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 24 травня 2022 року апеляційну скаргу представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Луньова А. Г. передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Омеляна І. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Омеляном І. В., на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк», третя особа - ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Омеляна І. В. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від

22 листопада 2021 року задоволено та поновлено його.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Омеляном І. В., на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк», третя особа - ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 травня 2022 року клопотання представника АТ «Альфа-Банк» - адвоката Луньової А. Г. про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду міста Києва від

22 листопада 2022 року задоволено та поновлено його.

Апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк», подану адвокатом Луньовою А. Г., на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвала мотивована тим, що особі, яка подала апеляційну скаргу необхідно сплатити судовий збір в розмірі 1 260,00 грн.

У червні 2022 року від представника АТ «Альфа-Банк» - Луньової А. Г. на виконання вимог ухвали суду від 30 травня 2022 року надійшло клопотання, у якому заявник просить долучити до матеріалів справи оригінал меморіального ордеру про сплату судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Альфа-Банк», поданою адвокатом Луньовою А. Г., на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк», третя особа - ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Доводи інших учасників справи

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Позиція Київського апеляційного суду

В судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» адвокат Сидорова Ю.В. підтримала доводи апеляційної скарги представника АТ «Альфа-Банк» Луньової А.Г. та заперечувала проти доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Омелян І.В.

Представник ОСОБА_1 адвокат Омелян І.В. підтримав доводи своїх апеляційних скарг та заперечував проти доводів апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк»

За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 , відносно якого судова повістка повернулася з відміткою "адресат відсутній",та третя особа - ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В. в судове засідання не з?явились, від ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 753/12316/20за відсутності відповідача ОСОБА_2 та третьої особи - ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В., які про дачу, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 31 серпня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», яке в подальшому змінило назву на АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 028/25-369, за яким банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі

80 750,00 доларів США строком до 30 серпня 2032 року.

31 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки

№ 028/25-369, за яким у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором кредиту № 10-29/2727 від 31 серпня 2007 року передано банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 4.1. Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом пунктів 4.5.3., 4.1. Іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

22 серпня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» направлено ОСОБА_1 вказане в іпотечному договорі, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, у якому банком зазначено вимогу про сплату боргу за кредитним договором № 028/25-369 від 31 серпня 2007 року, яка станом на 22 серпня

2018 року становить 307 112,00 доларів США та складається із 45 110,00 доларів США строкової заборгованості, 28 077,00 доларів США простроченої заборгованості,

1 079,00 доларів США строкової заборгованості по нарахованим процентам та

87 603,00 доларів США простроченої заборгованості по процентам.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, указане повідомлення АТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки від 22 серпня 2018 року було направлено ОСОБА_1 на адресу:

АДРЕСА_1 та повернуто адресату відділенням поштового зв`язку з відміткою " за терміном зберігання" (т. 1, а.с. 37-38).

За змістом пункту 6.2. Іпотечного договору усі повідомлення за цим договором будуть вважатись зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

Відповідно до вступної частини Іпотечного договору зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 .

01 березня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до державного реєстратора ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

06 березня 2019 року державним реєстратором ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В. прийнято рішення за індексним номером 45844225 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру

АДРЕСА_1 за АТ «Укрсоцбанк».

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 06 березня 2019 року державним реєстратором ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В. внесено запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за

АТ «Укрсоцбанк».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31 травня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. здійснив державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

АТ «Укрсоцбанк» реорганізовано, правонаступником цього банку є АТ «Альфа-Банк».

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За правилами частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Надаючи оцінку виниклим між сторонам правовідносинам у межах заявлених вимог, Київський апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 вказаного Закону (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня

2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон №800-VI) норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 вказаного Закону (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

З наведеного слідує, що підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі

№ 205/578/14-ц (провадження № 14-48цс19)).

Наведені норми спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

У постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження

№ 14-711цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також потрібно вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Підсумовуючи наведені позиції Великої Палати Верховного Суду, потрібно зробити висновок про те, що метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що боржник була повідомлена про розмір заборгованості станом на день звернення банка із заявою до державного реєстратора, отримала вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Матеріали справи також не містять доказів оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на час набуття, а також про те, що між сторонами не було спору щодо оцінки квартири та боржник погодилася добровільно передати у власність іпотекодержателя квартиру за визначеною ціною.

Перевіривши направлення вимоги про усунення порушень, встановивши відсутність отримання вимоги про усунення порушень та відсутність факту проведення та узгодження оцінки іпотечного майна, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що реєстрація права власності на спірну квартиру за іпотекодержателем відбувалася не у відповідності з вимогами Закону України «Про іпотеку».

Разом з цим, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Неодмінним елементом правовідносин є їхній зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певні матеріальні або нематеріальні блага з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створенням об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та (або) нематеріального блага.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження

№ 14-144цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження

№ 14-208цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження

№ 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження

№ 12-46гс19), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та інших.

У постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження

№ 14-125цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від

14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від

07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18),

від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) та багатьох інших.

При цьому, як правило, суб?єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду

від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18),

від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19),

від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) вказала, що ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.

Отже, ані позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, а ні позовна вимога про визнання права власності не відповідають належному способу захисту у цій справі.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк», третя особа - ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності, суд першої інстанції не звернув увагу, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав у вигляді визнання скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності не призведе до повернення у власність позивача спірного нерухомого майна, а отже, і до поновлення порушених прав.

Належним способом захисту у цій справі є витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України, які позивачем не заявлялись.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження

№ 14-125цс20).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , АТ «Альфа-Банк», третя особа - ДП «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук О. В., про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності не підлягають задоволенню.

Подібні висновки зроблено Верховним Судом у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 367/1037/17 (провадження № 61-13140св21).

Висновки за результатом розгляду апеляційних скарг

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, обставини справи встановлено неповно, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дарницького районного суду міста Києва від

22 листопада 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарг, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За правилами частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, судові витрати в розмірі 1 260,00 грн, які були понесені АТ «Альфа-Банк» за подання апеляційної скарги, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк».

Крім того, скасуванню також підлягає і додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року, оскільки у зв?язку із скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 141, 268, 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Омеляна Ігоря Володимировича на рішення Дарницького районного суду від 22 листопада 2021 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвоката Луньової Анни Геннадіївни - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року -скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в особі державного реєстратора Мосійчук Оксани Василівни, про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності - відмовити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Омеляна Ігоря Володимировича на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року -скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (Код ) 1 260,00 грн. судових витрат, понесених у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна