Головуючий у І інстанції Трусова Т.О.
Провадження № 22-ц/824/5198/2022 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь у солідарному порядку заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 108 426,39 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 18 686,12 грн., 3% річних у розмірі 7 471,32 грн., та понесені по справі судові витрати у вигляді судового збору на суму 2 270,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.

Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 .

Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між сторонами не укладено.

З листопада 2014 року відповідачі своєчасно не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, а з серпня 2017 року - за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого станом на 01 липня 2021 року у них перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 108 426,39 грн., яку і просив стягнути позивач з відповідачів на свою користь. Крім суми заборгованості по наданим послугам позивач просив стягнути з відповідачів інфляційну складову боргу у розмірі 18 686,12 грн. та 3% річних у розмірі 7 471,32 грн. на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України у зв`язку із простроченням виконання відповідачами грошового зобов`язання, а всього просив стягнути на свою користь 134 583,83 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (, міжнародний номер банківського рахунку № НОМЕР_4 в АТ «Альфа-Банк» у м. Києві, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в розмірі 108 426 грн. 39 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (, міжнародний номер банківського рахунку № НОМЕР_4 в АТ «Альфа-Банк» у м. Києві, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) інфляційну складову боргу в розмірі 18 686 грн. 12 коп. та три відсотки річних в розмірі 7 471 грн. 32 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (, міжнародний номер банківського рахунку № НОМЕР_4 в АТ «Альфа-Банк» у м. Києві, місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) судовий збір в розмірі 756 грн. 67 коп. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилалась на те, що судом першої інстанції безпідставно не врахована її заява про застосування позовної давності та стягнення заборгованості з урахуванням цього, починаючи з 01.08.2018 року. Судом у рішенні зазначено про те, що діями відповідачів перебіг позовної давності переривався, при цьому не зазначено, коли саме були проведені дії щодо часткової сплати за послуги, які б перервали перебіг позовної давності. Якщо навіть відповідачі і сплачували послуги ЖКГ, то вони сплачували поточні платежі, а не борги минулих періодів.

Крім того, апелянт у скарзі посилалась на те, що судом першої інстанції не визначене повне коло співвідповідачів та порушені права відповідачів, оскільки на них покладена відповідальність інших споживачів послуг, що проживають у квартирі АДРЕСА_2 . Зокрема, у позовній заяві зазначено, що позивач проводить нарахування на 9-ть осіб - споживачів послуг, натомість позов заявив лише до 3-х з них, що свідчить про те, що позивач самостійно та незаконно поклав відповідальність за весь обсяг наданих послуг тільки на 3-х відповідачів.

Також відповідач у апеляційній скарзі зазначила, що позивачем суду надані розрахунки, складені, виходячи з кількості прописаних у квартирі осіб, а не на підставі даних лічильника гарячої води. При цьому, вона неодноразово зверталася до позивача з проханням перевірити показники лічильника, про що також зазначено у відзиві на позовну заяву. Крім того, навіть, якщо позивач нараховував вартість наданих послуг, виходячи з кількості прописаних осіб, він повинен був робити це, виходячи з кількості 7 осіб, а не 9, оскільки на час нарахування заборгованості у квартирі було прописано саме 7 осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача представник позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» Кравченко О.П. просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (134 583,83грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Євро-Реконструкція» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року за № 198 (а.с.37), що підтверджується переліком житлових будинків, затвердженим Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією.

Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 .

Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між сторонами не укладено.

Судом також встановлено, що з листопада 2014 року відповідачі своєчасно не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення, а з серпня 2017 року - за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого станом на 01 липня 2021 року утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 33 795,13 грн., та заборгованість за отримані послуги з постачання гарячої води в розмірі 74 631,26 грн., а всього заборгованість за надані послуги складає 108 426,39 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідачів заборгованості, яка виникла у зв`язку із неналежним виконанням ними обов`язків по оплаті за надані їм позивачем житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами ЦК України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актами, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-VІ) передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-VІ) передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції Закону від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

За змістом пунктів 18, 30 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачами неналежним чином виконувався обов`язок по оплаті наданих їм позивачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі, який відповідачами спростований не був.

Правильним є і висновок суду про стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційної складової боргу в розмірі 18 686 грн. 12 коп. та 3% річних в розмірі 7 471 грн. 32 коп., оскільки між сторонами існує грошове зобов`язання, яке виникло з обов`язку відповідачів оплачувати позивачу надані їм послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому, вимога позивача про стягнення з відповідачів суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних відповідає діючому закону та обґрунтовано задоволена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено та доведено факт неналежного виконання відповідачами обов`язків по своєчасній оплаті за надані їм позивачем житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення цієї суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне незастосування судом першої інстанції заяви відповідача про пропуск позивачем позовної давності, колегією суддів відхиляються, оскільки зі змісту рішення вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовна давність переривалася вчиненням відповідачами дій, що свідчать про визнання ними боргу та полягають у періодичній сплаті відповідних сум на погашення заборгованості. Такі висновки суду підтверджуються розрахунками заборгованості, наявними у справі (а.с.4-6, 7-8), з яких вбачається, що відповідачі, дійсно, сплачували протягом спірного періоду певні суми, вчиняючи таким чином дії, що свідчать про визнання ними боргу, а відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Необгрунтованими є і доводи скарги про те, що судом першої інстанції не визначене повне коло співвідповідачів та порушені права відповідачів, оскільки на них покладена відповідальність інших споживачів послуг, зважаючи на те, що позов заявлено лише до трьох відповідачів, натомість за інформацією, зазначеною у позові, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано дев`ять осіб.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Тобто, діюче законодавство надає кредитору право, у разі солідарного обов`язку боржників (що має місце у даній справі), заявляти вимогу про виконання обов`язку як до усіх боржників разом, так і до когось з них конкретно за вибором кредитора.

Таким чином, заявлення ТОВ «Євро-Реконструкція» вимог про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги не до усіх боржників, а лише до трьох з них: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є правом товариства, як кредитора та позивача, і суд не може це право обмежувати.

Відхиляються апеляційним судом і доводи скарги про неврахування судом тієї обставини, що позивачем заборгованість нарахована, виходячи з кількості зареєстрованих у квартирі осіб, натомість мала бути нарахована згідно показів лічильника.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу представником позивача зазначено, що будинок АДРЕСА_1 не обладнаний загальнобудинковим засобом обліку гарячого водопостачання, відтак плата за отримані послуги нараховувалась відповідачам за нормою споживання на кількість осіб, зареєстрованих у квартирі. При цьому, оскільки відповідачі користувались послугами з гарячого водопостачання без укладення з позивачем Договору та не надавали позивачу документів про те, що у них встановлений у квартирі індивідуальний засіб обліку гарячого водопостачання, відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за послуги з централізованого постачання гарячої води нараховувалась згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі; у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком.

Відповідачами, як споживачами послуг, не подавались позивачу відомості про наявність у квартирі засобів обліку та не надавались показання квартирного лічильника гарячої води, у зв`язку із чим позивачем плата за отримані послуги нарахована за нормою споживання на кількість осіб, зареєстрованих у квартирі, що відповідає діючому законодавству та є правильним. Крім того, слід зазначити, що відповідачем суду не надано доказів того, що у квартирі встановлені лічильники обліку гарячого водопостачання, і що дані лічильники поставлені на облік у ТОВ «Євро-Реконструкція» та пройшли повірку у встановленому законом порядку. При цьому, показники лічильників враховуються під час нарахування коштів за отримані послуги з гарячого водопостачання лише після того, як вони поставлені на облік у ТОВ «Євро-Реконструкція», підтвердженням чого має бути Акт про постановку на облік засобу вимірювальної техніки та опломбування представниками теплопостачальної організації.

Що ж до доводів скарги про неправильне визначення позивачем кількості зареєстрованих у квартирі осіб, на яких було здійснене нарахування за надані послуги, то апеляційний суд зауважує на тому, що згідно п. 29 умов типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, саме споживач зобов`язаний повідомляти виконавця про осіб, строк тимчасового проживання яких у квартирі перевищив місяць, а також протягом місяця про зміни, що відбулися, за умови проведення розрахунків за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання. Згідно цього ж пункту 29 Правил, споживач має право на зменшення розміру плати на час тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Оскільки відповідачі з письмовою заявою про зменшення розміру плати у зв`язку із зміною складу споживачів, проживаючих у квартирі, до позивача не звертались, у останнього були відсутні правові підстави для проведення відповідних перерахунків.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: