Справа № 365/183/21
Номер провадження: 2-др/365/2/22
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
04 жовтня 2022 року смт Згурівка
Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.
секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду № 1 заяву представника позивача адвоката Антонюка С.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у справі № 755/550/19 Дніпровського районного суду м. Києва, -
Згурівським районним судом Київської області розглядалась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у справі № 755/550/19 Дніпровського районного суду м. Києва.
12 жовтня 2021 року у справі судом ухвалено рішення про часткове задоволення позовних вимог та присуджено до стягнення на користь позивача ОСОБА_1 - 6289 (шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 60 копійок у відшкодування матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.
Питання розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року провадження у справі було зупинено до розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги на рішення Згурівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року.
Постановою Київського апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2022 року рішення Згурівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року було залишено без змін.
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області провадження від 05 вересня 2022 року у справі було поновлено.
В судове засідання учасники справи повторно не з`явились, про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені. Позивач ОСОБА_1 направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав.
На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось.
Суд визнав можливим розглядати справу без участі учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
Судом встановлено, що 12 жовтня 2021 року Згурівським районним судом Київської області ухвалено рішення у цивільній справі № 365/183/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у справі № 755/550/19 Дніпровського районного суду м. Києва, яким позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення на користь позивача ОСОБА_1 - 6289 (шість тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 60 копійок у відшкодування матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності (а.с.129-136 рішення суду).
Постановою Київського апеляційного суду Київської області від 10 лютого 2022 року рішення Згурівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року було залишено без змін (а.с. 188-192 постанова).
В позовній заяві представник позивача зазначав, що детальний розрахунок судових витрат, що понесений стороною, буде поданий стороною протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення суду.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Ухвалюючи рішення, судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.
Розглянувши заяву про розподіл судових витрат та докази якими вона обґрунтовується, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Договором № 68 про надання правової допомоги від 07 квітня 2021 року, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Сергія Антонюка» в особі керуючого Антонюка С.В., погоджено представництво інтересів позивача під час розгляду його справи у Згурівському районному суді Київської області, визначено порядок розрахунку гонорару адвоката (т. 2 а.с.5-6 копія договору).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18).
Доказами, які підтверджують заявлений розмір витрат, можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію акту прийому-передачі наданих послуг та копії меморіальних ордерів на суми 1000,00 грн, 1500,00 грн, 4000,00 грн та 4000,00 грн (т. 2 а.с.7-11).
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На необхідність дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат неодноразово звертав увагу Верховний Суд.
Велика Палата у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
З огляду на це, суд вважає за необхідне заяву представника позивача про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат, задовольнити частково та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 270, 353, 354, 355 ЦПК України,-
Заяву представника позивача адвоката Антонюка С.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у справі № 755/550/19 Дніпровського районного суду м. Києва задовольнити частково та ухвалити додаткове рішення.
Стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішенні.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ