Справа № 212/2646/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Кіясь А. Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 212/2646/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про звільнення з під арешту спадкового майна, 3-і особи: Покровський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Друга Криворізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

3 червня 2022 року представник позивача звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй за життя квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем після її смерті був брат позивача, ОСОБА_4 , який натомість документи на спадщину не оформлював, бо мешкав разом із матір`ю, тому вважав, що спадщину прийняв автоматично. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача, ОСОБА_4 , після смерті якого у шестимісячний строк позивач звернувся до Другої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для оформлення спадщини. Однак від нотаріуса він дізнався, що на усе майно померлого ОСОБА_4 накладено арешт Покровським ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, з відповіді якого позивачу стало відомо, що за постановою державного виконавця за записом в реєстрі речових прав на нерухоме майно № 14873795 від 08.06.2016 року на майно ОСОБА_4 накладено арешт та оголошено у розшук причіп ALKA д. н. НОМЕР_1 та причіп КРАЗ 813810 д. н. НОМЕР_2 , а також накладено арешт на розрахункові рахунки в банківських установах за постановою державного виконавця від 03.03.2020 року. При цьому арешт на розрахункові рахунки ОСОБА_4 в банківських установах було накладено вже після смерті спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 19 серпня 2021 року вбачається, що за постановою Жовтневого ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 16.03.2016 року про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження за ВП № 50519092 арешт було накладено на все нерухоме майно ОСОБА_4 (№ НОМЕР_3 ). Так Покровський ВДВС у м. Кривому Розі 10.03.2022 р. повідомив, що на виконанні Покровського ВДВС у м. Кривому Розі перебувало виконавче провадження АСВП № 50519092 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2/212/3521/13 від 21.11.2013 року, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ ПриватБанк боргу в сумі 35178,85 гри. Оскільки боржником зазначене рішення суду не було виконано, державним виконавцем було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Станом на 10.03.2022 року відомості щодо фактичного виконання судового рішення відсутні. Існування арешту на спадкове майно натомість перешкоджає ОСОБА_1 прийняти спадщину після смерті свого рідного брата, що у свою чергу порушує право позивача на спадкування квартири, розташованої в АДРЕСА_1 . Отже, як спадкоємець після смерті свого брата, ОСОБА_4 , позивач не оформив спадщину, тому просив суд зняти арешт з усього майна ОСОБА_4 , накладеного за постановою державного виконавця від 16.03.2016 року в рамках виконавчого провадження № 50519092, стягнувши з відповідача судові витрати.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, представник відповідача, ОСОБА_5 , подав суду відзив, де зазначив, що внаслідок спадкування до позивача переходить також й обов`язки, що їх мав ОСОБА_4 перед відповідачем за договором в сумі 34830,54 грн. та з судових витрат в сумі 348,31 грн., що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 212/7062/13-ц за позовом АТ «Приватбанк», який не було погашено до сьогодні. Відповідач у травні 2020 р. дізнався про смерть ОСОБА_4 та 3 червня 2020 р. звернувся до нотаріальної контори з вимогами до спадкоємців такого боржника. Таким чином позивач повинен задовольнити в повному обсязі вимоги АТ «Приватбанк», після чого вимагати зняття арешту зі спадкового майна. Додавав, що витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. явно завищенні та не доведені, оскільки матеріали справи не містять доказів сплати позивачем послуг адвоката, їх розмір не відповідає складності справи. Отже просив суд відмовити у позові та просив в разі задоволення позову зменшити розмір судових витрат позивача на правничу допомогу.

Не погоджуючись із відзивом АТ «Приватбанк», від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де адвокат Павленко В. В. вказував, що ОСОБА_1 у спадщину після смерті ОСОБА_4 не вступив, оскільки на таке майно накладено арешт, який саме й перешкоджає ОСОБА_1 прийняти спадщину, чим порушуються його законні права, як спадкоємця. Тому позивач не може задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк», як кредитора в межах вартості спадкового майна, оскільки майно ним не прийнято в спадок. Додавав, що на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу ним надано копію договору про надання правової допомоги від 20.01.2022 р., копія акту прийому-передачі наданих послуг, детальний опис наданих послуг, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру на надання правової допомоги. При цьому надання квитанції на підтвердження отриманих від клієнта коштів, як гонорару за надання правової допомоги, не є обов`язковою та витрати на правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже було сплачено стороною, враховуючи правові позиції Верховного Суду. Таким чином просив суд задовольнити позов ОСОБА_1 до AT КБ «ПриватБанк» про звільнення з під арешту спадкового майна в повному обсязі.

Позивач, ОСОБА_1 , до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Представник позивача, адвокат Павленко В. В., в судове засідання також не з`явився, надавши заяву з проханням розгляд справи провести за його відсутності, повністю при цьому підтримуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , які просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надавши суду заяву з проханням розглянути справу у відсутність представника АТ КБ «Приватбанк».

Від представника Другої Криворізької державної нотаріальної контори до суду надійшла заява з проханням вирішити справу за його відсутності.

Представники Покровського ВДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та ОСОБА_2 до суду не з`явились, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи.

За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного вмотивування.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 9 серпня 2005 року Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1545, вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 73 років.

Належність на праві власності ОСОБА_3 трикімнатної кв. АДРЕСА_2 підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_4 від 20 січня 1999 року, що було зареєстроване Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації, та технічним паспортом на таке житло.

Суд встановив, що копії матеріалів спадкової справи № 455/2015, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчать, що із заявою про прийняття спадщини спадкодавця до 2-ї криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 звернувся 20 травня 2015 року.

Так на підставі свідоцтва про народження, виданого 9 серпня 1973 року Центрально-міським РАГС м. Кривого Рогу, актовий запис від 23 лютого 1967 року, вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якого вказана ОСОБА_3 .

При цьому з довідки КП «ЖЄО № 31» від 6 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 була зареєстрована у кв. АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_4 , що також підтверджується інформацією Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської рали від 2 серпня 2022 року.

Також суд встановив, що на підставі свідоцтва про смерть, виданого 24 січня 2019 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 127, вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , у віці 52 років.

Оглядом копій матеріалів спадкової справи № 87/2019, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини спадкодавця до 2-ї криворізької державної нотаріальної контори позивач звернувся 6 лютого 2019 року.

Згідно із свідоцтвом про народження, виданим 15 травня 1958 року Центрально-міським РАГС м. Кривого Рогу, актовий запис від 12 червня 1954 року, вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , матір`ю якого вказана ОСОБА_3 .

Суд встановив, що ОСОБА_4 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 був зареєстрований один у кв. АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської рали від 2 серпня 2022 року.

Згідно зі ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст. 1262 ЦК у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За 1, 3 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, враховуючи, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до її спадкоємців, то внаслідок смерті ОСОБА_3 , спадкоємцем першої черги, ОСОБА_4 , була успадкована спадщина, що залишилась після смерті ОСОБА_3 у вигляді кв. АДРЕСА_2 , оскільки ОСОБА_4 був зареєстрований разом із ОСОБА_3 на момент її смерті.

В той же час вже після смерті ОСОБА_4 , його братом, ОСОБА_1 , була успадкована спадщина ОСОБА_4 у вигляді прав на кв. АДРЕСА_2 шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у визначені ст. 1270 ЦК строки.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 1297 ЦК (в редакції з 4 лютого 2019 року) спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Тобто на момент оформлення спадкових прав позивачем на спадщину ОСОБА_4 діяли норми, за якими ОСОБА_1 , який фактично прийняв спадщину у вигляді кв. АДРЕСА_2 , зобов`язаний був звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Суд при цьому встановив, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що Покровським ВДВС міста Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області постановою від 16 березня 2016 року в рамках ВП № 50519092 було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_4 та заборону на його відчуження.

Отже, реалізувати набуті у спадок після смерті свого брата права на нерухомість ОСОБА_1 позбавлений у законному порядку шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на таке нерухоме майно та здійснення державної реєстрації набутого права, оскільки на усе нерухоме майно спадкодавця накладено арешт постановою державного виконавця від 16 березня 2016 року в рамках ВП № 50519092.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 4 ст. 1231 ЦК до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. При цьому майнова шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Суд вказує, що за ч. 1 ст. 1281 ЦК спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Згідно із ч. 4 ст. 1281 ЦК кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. 2, 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Суд встановив, що на виконання норм ст. 1281 ЦК матеріали спадкової справи № 87/2019, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , містять вимогу кредитора спадкодавця, АТ «КБ «Приватбанк», про необхідність погашення боргу спадкоємцями останнього в сумі 55973,09 грн.

При цьому за ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі ж відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Отже, у ст. 1282 ЦК передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимог.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 645/6151/15-ц.

Натомість, суд зазначає, що виконання положень ст. 1282 ЦК можлива лише після реалізації спадкоємцем ОСОБА_4 , позивачем по справі, своїх спадкових прав шляхом отримання у нотаріусу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що належало спадкодавцю з реєстрацією такого права, оскільки без фіксації державою прав ОСОБА_1 на розпорядження кв. АДРЕСА_2 неможливе задоволення вимог відповідача, оскільки борг ОСОБА_4 відшкодовується його спадкоємцем виключно в межах вартості такого нерухомого майна, фактично одержаного у спадщину ОСОБА_1 .

За ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

На підставі ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, до яких встановлені судом обставини справи не підпадають.

При цьому за змістом ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у такому випадку арешт може бути знятий за рішенням суду.

З відповіді Покровського ВДВС у м. Кривому Розі ПСМУ Міністерства юстиції (м. Дніпро) вбачається, що у такому відділі дійсно перебувало виконавче провадження ВП № 50519092 щодо виконання виконавчого листа від 21.11.2013 року за рішенням суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «КБ «Приватбанк» боргу в загальній сумі 35178,85 грн., в рамках якого постановою від 16 березня 2016 року було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_4 , та наразі відомості про повне виконання рішення суду не надходили, що також підтверджується копією заочного рішення від 28 жовтня 2013 року Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу.

Суд також звертає увагу на те, що на підставі відомостей з Єдиного реєстру боржників від 6 червня 2022 року та з Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 6 червня 2022 року суд встановив, що відносно боржника, ОСОБА_4 , відсутні відкриті виконавчі провадження щодо примусового виконання рішення суду від 28.10.2013 року на користь АТ «КБ «Приватбанк».

Таким чином за встановлених обставин справи та через відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_4 з примусового виконання рішення суду від 28.10.2013 року на користь АТ «КБ «Приватбанк», а також внаслідок смерті такого боржника та наявності у нього спадкоємця, позивача по справі, арешт на все нерухоме майно ОСОБА_4 із забороною на його відчуження, накладений постановою від 16 березня 2016 року в рамках ВП № 50519092, підлягає на переконання суду скасуванню.

Аналогічний за змістом правовий висновок був висловлений Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2021 року по справі № 645/6694/15-ц.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування арешту, накладеного на все нерухоме майно ОСОБА_4 постановою державного виконавця від 16.03.2016 року в рамках виконавчого провадження № 50519092, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу.

Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

За змістом ст. 137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат слід враховувати:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Також суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. були підтверджені належним чином матеріалами справи, а саме: договором від 20 січня 2022 року про надання правової допомоги, актом приймання-передачі наданих послуг з описом наданих адвокатом послуг на суму 10000 грн., які повинні будуть сплачені до 31 грудня 2022 року, а також ордером ОСОБА_6 та свідоцтвом на право зайняття адвокатської діяльності.

Суд зазначає, що такі витрати були безпосередньо пов`язані з розглядом позову ОСОБА_1 .

При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

Таким чином суд відкидає посилання представника відповідача на те, що відсутність доказів сплати позивачем послуг адвоката свідчить про недоведеність таких витрат.

Натомість, доводи представника відповідача щодо того, що розмір витрат на правову допомогу не відповідає складності справи є на думку суду слушними, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу.

Судом при цьому було взято до уваги обсяг та змістовне наповнення позовної заяви ОСОБА_1 співвідносно із розміром витрат адвоката на її виготовлення та подання до суду відповідно до акту прийому-передачі від 20 січня 2022 року, що на переконання суду свідчить про завищення таких затрат представника позивача.

Отже, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 10000 грн. не відповідає принципу співмірності зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Таким чином на думку суду розмір витрат по даній справі на правничу допомогу в сумі саме 7000 грн. відповідатиме критерію розумності їх розміру, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витраченим представником позивача часом на надання послуг ОСОБА_1 .

Враховуючи задоволення судом заявлених позовних вимог та зважаючи на фактично понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 992,40 грн. при звернені до суду із таким позовом, а також зменшений судом розмір витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу в сумі 7000 грн., то судові витрати останнього відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 в загальній сумі 7992,40 грн.

Керуючись ст. 4-5, 13, 19, 76-81, 89, 133-141, 258-259, 263, 265 ЦПК, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про звільнення з під арешту спадкового майна, 3-і особи: Покровський відділ Державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Друга Криворізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , задовольнити.

Арешт, накладений постановою Покровського ВДВС міста Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області від 16 березня 2016 року в рамках ВП № 50519092 на все нерухоме майно ОСОБА_4 із забороною його відчуження та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 7992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 7 вересня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН: НОМЕР_5 , зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», , розташоване в м. Києві по вул. Грушевського 1-Д.

Суддя Д. О. Козлов