ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4331/22Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/817/837/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/4331/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року, ухваленого суддею Стельмащук П.Я., повний текст рішення складено 11 липня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 у якому, з врахуванням збільшених позовних вимог, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3050 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття або завершення навчання та додаткові витрати на дитину в розмірі 21000 грн на рік або по 1750 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття або завершення навчання.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.09.2003 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З листопада 2021 року сторони проживають окремо, проте син залишився проживати з позивачем та перебуває на повному її утриманні, оскільки відповідач участі у матеріальному забезпеченні їх спільної дитини не бере. Разом з цим, позивач несе додаткові витрати пов`язанні з лікуванням дитини: на відвідування логопеда, вартість річного курсу занять становить 24000,00 грн, придбання ліків на суму 15000,00 грн на рік, витрати на лікування захворювання зору в розмірі 3000,00 грн на рік. Таким чином, мінімальний розмір витрат на лікування сина становить 42000,00 грн. на рік, тому половина становить 21000 грн або по 1750,00 грн щомісячно, які повинен надавати відповідач.

Враховуючи необхідність забезпечення дитині належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, рівність обов`язку батьків утримувати своїх дітей, просить позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року в позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2700 грн щомісячно, починаючи з 01.04.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1621,43 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 450,05 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року в частині відмови стягнення щомісячних додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 щомісячно по 1750 грн. додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.04.2022 року до досягнення ним повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначила, що із відповіді на запит адвоката наданої Комунальним некомерційним підприємством Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня № 238 від 21.03.2022 року вбачається, що син ОСОБА_4 приймає курсами медикаментозне лікування. Записи про призначення ліків курсами міститься у медичній карті. Приймання препаратів курсами передбачає, що два місяці прийому чергується із трьома місяцями перерви. Суд не врахував даних фактів та включив до додаткових витрат лише суму коштів на придбання ліків на 10 днів, яка була підтверджена чеками.

У матеріалах справи міститься повторна відповідь на запит адвоката логопеда Гуменюк О.С. від 04.05.2022 року, з якої вбачається, що тривалість курсу логопедичної корекції для ОСОБА_3 становить щонайменше один рік з періодичністю 2 рази на тиждень. Вартість одного заняття 250 грн. Отже, з врахуванням того, що тривалість року 52 тижні, близько 104 занять у логопеда повинен відвідати їх син для корекції його патології, тому вартість даного курсу буде становити 26000 грн ( 104 занять х 250 грн). На фоні таких витрат стягнення 1000 грн. із розрахунку 50 % від тієї суми у 2000 грн., яку вона витратила лише за період з 01.04.2022 року по 04.05.2022 року та змогла відобразитися у виписці про рух коштів, є несправедливим. Додаткові витрати на логопеда носять систематичний та прогнозований характер. Відтак суд міг і повинен був врахувати необхідність витрат у перспективі.

Ставлячи вимогу про стягнення додаткових витрат на лікування у розмірі 1750 грн. на місяць позивач посилається лише на ті суми, що чітко можна прорахувати та передбачити на даний момент.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не поступив.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими актів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів переглядає рішення суду лише в частині відмови стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1750 грн щомісячно до досягнення сином повноліття. В інші частині рішення суду не оскаржується, тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що 20.09.2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 , видане 20.09.2003 року відділом РАГС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

У даному шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 25.07.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

ОСОБА_1 та син зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом позивача, довідкою відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради №3174064/28-03 від 05.06.2020 року та не заперечується відповідачем.

Відповідно до довідки № 238, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в педіатричному відділенні № 4 КНП «ТМДКЛ» та диспансерному обліку в невролога, отримує курсами препарати ноофен, серміон, гамалате. Потребує регулярних корекційних занять з логопедом. Крім логопеда у КНП «ТМДКЛ», займається у приватного логопеда. Перебуває на обліку в офтальмолога, отримує лікування амбулаторно, постійно користується окулярами, рекомендовано оперативне лікування. Щорічно оглядається лікарем-ортопедом, пройшов курс реабілітації, рекомендована лікувальна фізкультура, масаж.

В матеріалах справи містяться надані позивачем квитанції про купівлю 24.06.2022 року ліків, а саме: серміон за ціною 204,15 грн., ноофен - 684,92 грн, гамалате - 353,78 грн, тобто на загальну суму 1242,85 грн.

Згідно консультації офтальмолога, проведеної 15.12.2021 року, ОСОБА_3 рекомендовано: зоровий режим, прогулянки, гігієна повік, тетрациклінова очна мазь, курс розвитку, релакс, оперативне лікування косини. Повторна консультація 2 рази на рік.

Згідно висновків логопеда ОСОБА_5 від 21.02.2022 року та 04.05.2022 року у дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушені звуковимова, голос і мовленнєве дихання. Протягом шести місяців двічі на тиждень систематично відвідує логопедичні заняття, вартість одного заняття 250 грн., рекомендовано продовжувати корекційні заняття з логопедом. Тривалість курсу логопедичної корекції прогнозується не менше року з періодичністю в середньому 2 рази на тиждень.

03.04.2022 року, 08.04.2022 року, 22.04.2022 року, 29.04.2022 року, 04.05.2022 року ОСОБА_1 в рахунок оплати логопедичних занять перераховувала ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 2000 грн., що підтверджено випискою по рахунку позивача в АТ КБ «Приват Банк» від 04.05.2022 року.

ОСОБА_1 працює менеджером з продажу ювелірних виробів в магазині «Сапфір» та за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року отримала заробітну плату в розмірі 25762,00 грн (довідка СПД ФО ОСОБА_6 ).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, такі як, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Позивачем надані медичні документи, що підтверджують наявність у дитини ОСОБА_3 , офтальмологічних, неврологічних та логопедичних захворювань, які містять рекомендації лікарів, а також квитанції на придбання ліків та банківську виписку, яка підтверджує оплату занять з логопедом.

В зв`язку з цим, суд першої інстанції вірно стягнув в її користь 1621,43 грн витрачених додаткових коштів на придбання ліків та оплати логопедичних занять за попередній період, що становить 50% документально підтверджених витрачених нею коштів (2000 грн оплата занять із логопедом та придбані ліки 1242,85грн = 3242,85 грн).

Що ж стосується додаткових витрат по 1750 грн щомісячно, то колегія суддів погоджується із тим, що у даній частині позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не доведено понесення саме таких витрат щомісячно на дитину.

Як вбачається, із долучених до матеріалів справи виписок лікарів, неможливо достовірно встановити, що вказані захворювання сина тягнуть за собою постійне тривале лікування певними ліками, за рекомендацією лікарів та постійні грошові витрати на їх придбання. Розрахунку щомісячних витрат на лікування сина позивачкою не надано, не зазначено, що ці витрати є додатковими у розумінні статті 185 СК України та що вони здійснюються позивачем поза межами коштів, які стягнуті як аліменти.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин відсутні підстави для стягнення додаткових щомісячних витрат на утримання сина, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

13 вересня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції заяву, у які просила долучити до апеляційної скарги оригінали квитанцій від 30.08.2022 року та від 13,09.2022 року на загальну суму 2545,14 грн на купівлю лікарських засобів для лікування дитини.

Колегія суддів не приймає до уваги дану заяву, оскільки, відповідно до норм статті 83 ЦПК України ці докази подані не у встановлений законом строк. Крім того, як вбачається із дати квитанцій, дані кошти були витрачені на ліки вже після винесення рішення суду першої інстанції.

Однак, колегія суддів роз`яснює, що позивач не позбавлена права звернення до суду із аналогічним позовом за наявності відповідних доказів, враховуючи триваючий характер правовідносин або з позовом про стягнення конкретних сум, вже витрачених на лікування сина, якщо вони є додатковими.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку наданим доказам та з урахуванням всіх обставин правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2022 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 389 частиною 2 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак