Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Омелько Г.Т.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа: Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

08.09.2017 позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив:

- звільнити з-під арешту рухоме майно - автомобіль марки MITSUBISHI Mодель LANCER, 2007 року, колір сірий, ресстраційний номер НОМЕР_1 , шaci № НОМЕР_5 , накладений в рамках виконавчого провадження №31807675 постановою ВДВС Вишгородського РУЮ Київської області від 15.05.2012.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.06.2007 АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 з ОСОБА_1 , відповідно до п.1.1 якого Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 29 580,00 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, зазначених у даному Договорі. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 149 379,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору.

Пунктом 2.1 вказаного договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу визначено, що Позичальник передає в заставу банку, а банк приймас наступне рухоме майно - автомобіль марки MITSUBISHI Mодель LANCER, 2007 року, колір сірий, ресстраційний номер НОМЕР_1 , шaci № НОМЕР_5 (предмет застави є власністю Позичальника).

17 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу № 46, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.06.2007, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».

В свою чергу, ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло статусу заставодержателя вiдносно предмета застави - автомобіля марки MITSUBISHI модель LANCER, 2007 року, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , про що зроблено запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Станом на дату укладення договору факторингу № 46 від 17.11.2016 сума заборгованості ОСОБА_1 перед новим Кредитором - ТОВ «Українська факторингова компанія» за кредитним договором № 0 від 20.06.2007 становить 1968 838,75 грн. в тому числі сума простроченого основного боргу - 708 208, 28 грн., сума нарахованих процентів - 25 574,20 грн., сума прострочених процентів - 1 235 056, 27 грн.

У вироку Дарницького районного суду м. Києва від 13.01.2012 у справі №1-77/11 зазначено, що автомобіль марки МITSUBISHI модель LANCER, 2007 року, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_4 залишено ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок відшкодування завданої злочином шкоди.

В свою чергу ПАТ «УкрСиббанк» згідно акту приймання-передачі передав вищевказаний автомобіль, що є предметом застави, на користь нового стягувача та Заставодержателя - ТОВ «Українська факторингова компанія», який має право набути у власність предмет застави в рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором.

Проте, під час вжиття заходів щодо зняття з обліку вказаного автотранспортного засобу у Регіональному сервісному центрі МBC, Заставодержателю - ТОВ «Українська факторингова компанія» було повідомлено, що станом на теперішній час на предмет застави - автомобіль - накладений арешт згідно постанови ВДВС Вишгородського РУЮ від 15.05.2012 під час здійснення виконавчого провадження № 31807675, хоча згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 21.07.2017 вказаний запис повинен бути вилучений.

Так, п. 8.5 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 чітко встановлено, що при зверненнi стягнення в позасудовому порядку, Банк має право обрати такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як передача Предмета застави у власність Банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та ресстрацію обтяжень».

Враховуючи вищенаведене, просить задовольнити позов, оскільки наявність вказаного арешту порушує його законне право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом застосування позасудової процедури.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.09.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У встановлений ухвалою строк відзив на позовну заяву від відповідача, пояснення третьої особи не надійшли.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.06.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.

Відповідно до п.1.1 договору Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язусться прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) в сумі 29 580,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 149 379,00 грн. на день укладення договору.

Пунктом 2.1 вказаного договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу визначено, що Позичальник передає в заставу банку, а банк приймає наступне рухоме майно - автомобіль марки MITSUBISHI Mодель LANCER, 2007 року, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шaci № НОМЕР_5 .

Таким чином, предметом застави був автомобіль марки MITSUBISHI Mодель LANCER, 2007 року, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шaci № НОМЕР_5 , що на праві власності належав ОСОБА_1

17 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено договір факторингу № 46.

Відповідно до умов зазначеного договору, Реєстру боржників до договору Факторингу №46 від 17.11.2016, акту приймання-передачі права вимоги від 22.11.2016, право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.06.2007, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». В свою чергу, ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло статусу заставодержателя вiдносно предмета застави - автомобіля марки MITSUBISHI модель LANCER, 2007 року, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , про що зроблено запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Відомості щодо переходу до позивача права вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.06.2007 містяться у наданому до суду Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Згідно акту прийому-передачі (повернення) майна (транспортного засобу) від 20.07.2017 ПАТ «УкрСиббанк» передав автомобіль марки MITSUBISHI модель LANCER, 2007 року, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , шaci № НОМЕР_5 , що є предметом застави, на користь нового стягувача та заставодержателя - ТОВ «Українська факторингова компанія».

Таким чином, зазначений автомобіль є забезпеченням зобов`язання ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.06.2007, перед банком, право вимоги за яким у відповідності до договору факторингу № 46 від 17.11.2016, укладеному між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ПАТ «УкрСиббанк», перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія».

Звертаючись до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, ТОВ «Українська факторингова компанія» посилається на те, що вироком Дарницького районного суду м.Києва від 13.01.2012 у справі №1-77/11, автомобіль марки МITSUBISHI модель LANCER, 2007 року, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_4 залишено ПАТ «УкрСиббанк» в рахунок відшкодування завданої злочином шкоди, на підставі чого Постановою головного державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ Матвієнко В.В. про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження №31807675 від 15.05.2012, на вказаний автомобіль накладено арешт.

При цьому, доказів на підтвердження зазначених обставин позивач суду не надає.

З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що запис про арешт всього рухомого майна, накладений Постановою головного державного виконавця ВДВС Вишгородського РУЮ Матвієнко В.В. про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження №31807675 від 15.05.2012, вилучено за завершенням п`ятирічного терміну зберігання.

Водночас відомості запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна не підтверджують беззаперечно дійсні обставини, на які посилається позивач, оскільки з витягу даного реєстру не вбачається на підставі чого державним виконавцем було винесено постанову, якою накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_1

ТОВ «Українська факторингова компанія», звертаючись до суду із позовними вимогами про зняття арешту, посилається на те, що зазначені арешти порушують його права як заставодержателя на задоволення його вимог за рахунок предмета застави, на що суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» / в редакції Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року / заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно п.5 ч.1 ст.11 даного Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За змістом ч.ч.1-4 ст.57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави для зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» / в редакції Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року /, згідно з якою особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Боржник у справі може оскаржити арешт, накладений на його майно виконавцем у рамках виконавчого провадження, шляхом подання скарги на рішення виконавця у порядку, визначеному розділом VIII ЦПК України.

Натомість особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, а також інших правовідносин, з єдиним обмеженням, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 607/3894/17 від 26 вересня 2019 року, за змістом статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV / на даний час це ст.59 Закону / до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що спір з приводу права власності на квартиру, передану банку в іпотеку, відсутній, і про наявність такого спору позивач при зверненні до суду не повідомляє.

В вище приведеній постанові Верховного Суду зазначається, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З урахуванням цього, відсутності спору про право власності на переданий в заставу транспортний засіб, на який накладено арешт постановою державного виконавця до набуття позивачем права власності на нього, суд вважає, що заява позивача про звільнення майна з-під арешту має розглядатися за правилами глави VII ЦПК України, тобто обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам закону, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 15,16 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа: Вишгородський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області про звільнення майна з-під арешту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.