провадження № 22-ц/824/7974/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про стягнення коштів в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом № 6140 від 21 вересня 2019 року грошові кошти в розмірі 48 177 грн. 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що бухгалтерський відділ ВП ЮУ АЕС, де працює позивач, повідомив останню в усній формі, що здійснюється відрахування із заробітної плати у розмірі 4 800 грн., оскільки приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. винесена постанова від 29 листопада 2019 року ВП № 60454103 про звернення стягнення на доходи боржника, а саме на заробітну плату, яку отримує позивач працюючи на ВП ЮУ АЕС ДП НАЕК «Енергоатом» у розмірі 20 відсотків на користь стягувача, на загальну суму 48 177 грн. 40 коп., яка складається з: витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 2 000 грн. на рахунок приватного виконавця Вольф Т.Л.; суми боргу у розмірі 41 979 грн. 45 коп. на користь стягувача; основної винагороди приватного виконавця у розмірі 4197 грн. 95 коп. В листопаді 2019 року позивач отримала лист про те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 60454103 від 30 жовтня 2019 року щодо виконання виконавчого напису №6140 виданого 21 вересня 2019 року. 12 листопада 2019 року АТ «БАНК ФОРВАРД» повідомив позивача листом, що з метою стягнення заборгованості у розмірі 41 979 грн. 45 коп. суми боргу та плати за вчинення виконавчого напису за нібито укладеним з нею договором № 107206548 ініціював примусове стягнення грошових сум через органи примусового виконання виконавчого документу. В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Банк Форвард», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За наслідками розгляду справи рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 6140 від 21 вересня 2019 року про стягнення заборгованості на загальну суму 41 979 грн. 45 коп. 13 квітня 2021 року згідно зазначеного рішення Голосіївським районним судом міста Києва видано виконавчий лист. 14 квітня 2021 року приватний виконавець Павелків Т.Л. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 60454103. Згідно звіту про здійснені відрахування та виплати № 1111 від 07 травня 2021 року ВП ЮУ АЕС ДП НАЕК «Енергоатом» за постановою від 29 листопада 2019 року ВП №60454103 за період з 01 січня 2019 року по 31 березня 2021 року з заробітної плати позивача стягнуто кошти в розмірі 47 177 грн. 40 коп., які АТ «Банк Форвард» так і не повернув позивачу.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 41 979 грн. 45 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Банк Форвард» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує про те, що між АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання та використання платіжної картки №107206548. Внаслідок здійснення банком у відповідності до ст. 1069 ЦК України кредитування рахунку у позивача виникла заборгованість перед банком. 23 червня 2018 року банк направив позивачу заключний рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 41 129 грн. 45 коп. Згідно п. 4.18 умов по карткам, погашення заборгованості повинне бути здійснено клієнтом у строк не пізніше 30 календарних днів від дня виставлення заключного рахунку-виписки. Проте, в порушення цих умов договору, заборгованість у сумі 41 129 грн. 45 коп. позивачем добровільно не погашена, що підтверджується випискою по рахунку. Станом на дату подання апеляційної скарги заборгованість стягнута у примусовому порядку, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач вказує про те, що позивач не відмовлялася від кредитного договору, а більше того, користувалася кредитними коштами, з власної ініціативи вносила грошові кошти на рахунок, активно користувався кредитною карткою. У зв'язку із зазначеним, відповідач вважає, що позивач подав позовну заяву до суду з єдиною метою, щоб ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань за договором про картку. При цьому, правовідносини у зазначеному спорі регулюються нормами зобов'язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, в тому числі й вимоги повернути позивачу стягнуті кошти у зв'язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з неналежним виконання умов кредитного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а доводи, які викладені в ній, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно виконавчого напису, вчиненого 21 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В звернуто стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 100878122 від 22.10.2012 року, укладеним з ПАТ «Банк Руський Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». Сума заборгованості складає 41 129,45 грн., загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника складає 41 979, 45 грн.

На підставі даного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем Вольф Т.Л. 30 жовтня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 60454103.

29 листопада 2019 року приватним виконавцем Вольф Т.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

На підставі ВП № 60454103 за постановою від 29 листопада 2019 року із заробітної плати ОСОБА_1 було стягнуто борг загальною сумою 48 177 грн. 40 коп., що підтверджується звітом про здійснення відрахувань та виплат № 1111 від 07 травня 2021 року ВП ЮУАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» (а.с.20).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до АТ «Банк Форвард», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 6140 від 21 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 41 979,45 грн., стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір (а.с. 15-17)

13 квітня 2021 року, згідно зазначеного рішення Голосіївським районним судом міста Києва видано виконавчий лист (а.с. 18).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 41 979 грн. 45 коп. визнано судовим рішенням таким, що не підлягає виконанню, а зазначена сума такою, що підлягає поверненню, а, відтак, правова підстава її набуття відповідачем відпала.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

У статті 15 ЦК України зазначено про право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Оскільки рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 6140 від 21 вересня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на загальну суму 41 979,45 грн., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що отримані відповідачем на підставі вказаного виконавчого напису кошти в сумі 41 979 грн. 45 коп. підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, адже підстава, на якій вони були отримані відпала.

Доводи відповідача про те, що кредитний договір, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, є дійсним, а позивач не відмовлялася від нього, не спростовує факту визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів.

При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.

Аналогічний висновок про можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18 та від 06 березня 2019 у справі №910/1531/18.

Враховуючи те, що виконавчий напис, вчинений 21 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., зареєстрований в реєстрі за № 6140, визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача 41 979 грн. 45 коп. відсутня, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у вказаній частині.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та доводами апеляційної скарги не спростовані, судом правильно застосовано норми матеріального права, а, відтак, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форм» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.