Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 жовтня 2022 року

м. Одеса

Справа № 521/11004/19

Провадження № 2/521/129/22

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Федорова А.В.,

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 .

Третя особа із самостійними вимогами - ОСОБА_4 .

Третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності та стягнення майнової і моральної шкоди,

за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , за яким просить суд: зобов`язати відповідача ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні позивачем будинком, що знаходиться в його частковій власності за адресою реєстрації його проживання по АДРЕСА_1 , шляхом вселення позивача до зазначеного будинку та передачі йому ключів від нього та дворової хвіртки, припинити дію укладеного відповідачем ОСОБА_6 договору оренди житла зі сторонніми особами, в яких не має реєстрації за вказаною адресою, які не є співвласниками зазначеного будинку та письмова згода позивача на проживання яких в будинку відсутня, і виселити їх з будинку за адресою АДРЕСА_1 , заборонити вчинення у подальшому відповідачем ОСОБА_6 дій, які можуть порушити право власності позивача; стягнути з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача матеріальну шкоду за вимушену оренду позивачем житла за період з 01 липня 2019 року по дату винесення судового рішення, розмір якої станом на дату подачі позову складає 10000,0 грн за перший та останній місяці оренди, виходячи із розрахунку 5000,0 грн щомісячно, упущену вигоду за одержання відповідачем доходів у зв`язку з порушенням прав позивача, за період з 28 травня 2019 року по дату винесення судового рішення (або дату поновлення відповідачами прав позивача), в повному розмірі цих доходів, розмір яких станом на дату подачі позову складає 18000 грн за перший, другий та останній місяці оренди, виходячи із розрахунку 6000,0 грн за один місяць; моральну шкоду в розмірі 30000,0 грн, звільнити позивача від сплати судового збору, як інваліда 2 групи, обґрунтовуючи свої вимоги таким.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід 2 групи, зареєстрований з 26 червня 2009 року та з 2000 року проживав в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником частки якого він є, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03 вересня 2014 року.

Зазначений будинок складається з двох фактично відокремлених частин з окремими входами: «a1» (менша частина, 30,8 кв. м) і «а2-а4» (більша частина 53,4 кв. м) та має надвірні споруди, розташовані на земельній ділянці площею 229 кв. м. Загальна площа будинку складає 84,2 кв.м. Менша частина будинку («a1») складається з житлової кімнати, кухні, коридору та санвузла.

Фактично позивач з 2013 року за усною домовленістю з іншими власниками будинку, разом з ними користувався надвірними спорудами і приміщеннями загального користування - кухнею, коридором та санвузлом частини «a1» будинку, а також особисто користувався частиною житлової кімнати, приблизно 6 кв. м, яка частково відокремлена (не ізольована) в межах житлової кімнати меншої частини будинку («a1») фальшстіною.

Деякий час (приблизно протягом 2-х років) позивач не проживав в будинку постійно, але приблизно один раз на місяць приїжджав туди й перебував в будинку протягом кількох годин (приносив деякі свої речі, забирав інші, відпочивав тощо). 22 червня 2019 року з метою подальшого проживання за місцем своєї реєстрації, позивач приїхав до свого будинку з речами, але не зміг потрапити в будинок за вказаною адресою з причини зміни замків іншими співвласниками.

Після з`ясування обставин виявилося, що іншим власником зазначеного будинку ОСОБА_6 , з відома співвласника ОСОБА_7 , без погодження позивача, частина «a1» будинку, в якій проживав позивач, у повному обсязі була здана в оренду стороннім особам за договором оренди, укладеним без згоди позивача в порушення ст. 358 ЦК України, за що ОСОБА_6 отримала від орендаря орендну плату в розмірі 12100,0 грн за 2 місяця (з 28 травня 2019 року по 27 червня 2019 року та за останній місяць проживання), виходячи з розрахунку щомісячного розміру орендної плати, який складає 6000,0 грн, про що орендарка повідомила позивача особисто та декілька разів це підтвердила, в присутності дружини позивача ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Пізніше, коли позивач з дружиною (також інвалід 2 групи) потрапили до будинку (з дозволу орендаря), під час проведення візуального огляду житлового приміщення з`ясувалося, що в ньому деякі речі позивача відсутні (мікрохвильова піч), а іншими речами домашньої обстановки та вжитку користується орендар (холодильник, газова поверхня, духова шафа, пральна машинка, кухонні меблі, посуд тощо). Житлова кімната меншої частини будинку («a1»), в тому числі її частково відокремлена частка, де позивач спав, зайнята речами та меблями орендаря, а ліжко-диван стоїть на дворі, навіть нічим не накрите на випадок опадів. Протягом години до вказаного будинку прибула співвласниця ОСОБА_6 зі своїм колишнім чоловіком та в грубій формі наказала позивачу з дружиною залишити будинок з причини того, що позивачу, нібито, взагалі нічого не належить та він ні на що не має права, що є порушенням ст. 47 Конституції України, ст. 358 Цивільного кодексу України, ст. ст. 9, 155 ЖК Української PCP. Таким чином, позивач не зміг залишитися в будинку й не може туди потрапити до цього часу.

Внаслідок таких дій іншого власника частини будинку ОСОБА_6 позивач був вимушений терміново, щоб взагалі не залишитися на вулиці, змінити свої плани щодо влаштування на ніч та щодо пошуку тимчасового місця проживання на період до відновлення прав позивача. Оскільки він фактично не працює та отримує мінімальну допомогу з інвалідності (1497 грн/міс.), а також з урахуванням неочікуваності проблеми що виникла, в позивача не було матеріальної можливості вирішити це питання шляхом найму житла і він був вимушений залишитися на ніч в машині своєї дружини разом з нею. З наступного дня до 01 липня 2019 року позивач з дружиною вимушені були проживати в житловому приміщені, яке належить її сину та в якому на цей час здійснюється ремонт із застосуванням високотоксичних фарб, шпаклівки, цементу та інше, що, з урахуванням літньої спеки, визивало в позивача постійний сильний головний біль, запаморочення та інші неприємні симптоми отруєння. Також, через неможливість постійного знаходження в зазначених умовах, позивач був вимушений періодично виходити із зазначеного приміщення та перебувати тривалий час «на ногах». Ці обставини, а також додатковий стрес через позбавлення позивача відповідачем права на житло, призвели до виникнення в позивача абсцесу культі нижньої кінцівки, внаслідок чого він втратив можливість ходити на протезі, або така хода завдавала йому нестерпного болю.

З 01 липня 2019 року з причини відсутності інших варіантів, позивач уклав договір оренди житла за адресою АДРЕСА_2 , із щомісячним платежем 5000 грн. (без урахування комунальних платежів). Позивач вважає, що фактичне його виселення з будинку іншим співвласником, залишення його без доступу до житла, непогоджене з ним вселення до будинку сторонніх осіб, які користуються його власними речами без його відому порушує права позивача, які закріплені Конституцією України й іншими законодавчими актами України.

08 липня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності та стягнення матеріальної і моральної шкоди, було відкрито. Розгляд справи проводився в порядку загального позовного провадження.

17 липня 2019 року позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності та стягнення матеріальної і моральної шкоди, за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, до набрання рішенням законної сили шляхом: накладення арешту на належну відповідачу ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності 1/6 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони відповідачу ОСОБА_6 , а також іншим співвласникам будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вчиняти буд-які дії щодо вказаного будинку, в тому числі здавати його приміщення в оренду на будь-яких умовах (платних, або безоплатних).

Ухвалою суду від 18 липня 2019 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

17 липня 2019 року позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про залучення до участі у справі третьої сторони без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У заяві було відмовлено.

17 липня 2019 року позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про уточнення первісного позову, а саме: позивач просить вважати помилково неодноразово зазначену адресу будинку « АДРЕСА_1 » такою, що фактично є адресою будинку « АДРЕСА_1 ».

07 жовтня 2019 року позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про залучення до участі у справі третьої сторони без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є орендарем спірної частини будинку. Заяву було задоволено.

Відповідачем ОСОБА_6 було подано відзив 18 вересня 2019 року, в якому відповідач заперечує проти позову, вказуючи на таке.

З позивачем матір відповідача ОСОБА_10 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2004 року. Після реєстрації шлюбу позивач поселився у будинок АДРЕСА_1 , ј частина якого належала матері відповідача до шлюбу на праві приватної власності.

ОСОБА_11 народилася у цьому будинку і мешкала разом з матір`ю, вони вели сумісне господарство, мали спільний бюджет. 27 серпня 2010 року відповідач вступила у зареєстрований шлюб з ОСОБА_3 і перейшла з прізвища ОСОБА_12 на ОСОБА_13 .

Під час шлюбу матір відповідача та позивач придбали: плазмовий телевізор вартістю 6000,0 грн, комп`ютер вартістю 7000,0 грн, автомобіль ВАЗ07 за 2800,0 дол. США (300,0 з яких надала ОСОБА_7 ), духовку електричну ELEKTROLUX вартістю 2214 грн 08 коп., пральну машину LG вартістю 1971,58 грн, газову поверхню HANSA вартістю 1569 грн 92 коп., Холодильник WHIRPOOL вартістю 2400,0 грн, кухонні меблі вартістю 2000,0 грн - загальною сумою 93155 грн 58 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_4 матір відповідача ОСОБА_14 померла. Актовий запис № 5913 про її смерть у віці 44 роки зроблено 14 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Похорон матері здійснювала відповідач разом з бабусею ОСОБА_7 , що підтверджується договором-замовленням на організацію проведення поховання. ОСОБА_1 ніякої участі у витратах не приймав.

Спадкоємцями першої черги залишилися: позивач ОСОБА_1 , донька померлої, ОСОБА_6 та матір померлої ОСОБА_7 , яка відмовилася від спадщини на користь відповідача.

Духовку електричну ELEKTROLUX вартістю 2214 грн 08 коп., пральну машину LG вартістю 1971,58 грн, газову поверхню HANSA вартістю 1569 грн. 92 коп. позивач та матір відповідача придбали у кредит за договором від 27 червня 2012 року вартість кредиту 7026 грн 06 коп.

З 27 червня 2012 року по день смерті за кредитом сплачено: 3635,0 грн. Після смерті ОСОБА_14 за кредитом сплачено: 4064 грн.

Після смерті матері відповідача позивач успадкував 1/3 частину від 1/4 частини, тобто 1/12 частину будинку АДРЕСА_1 , який належав матері відповідача до шлюбу, в який він поселився і мешкав на протязі багатьох років, а також забрав свої особисті речі і майно, яке було придбане підчас шлюбу, а саме: плазмовий телевізор вартістю 6000,0 грн, комп`ютер вартістю 7000,0 грн, автомобіль ВАЗ07 вартістю 2800,0 дол. США, загальною вартістю 83000,0 грн.

Також виявилося, що на ім`я матері за кредитною карткою залишився борг, який з травня 2015 року по вересень 2016 року сплатила відповідач.

Сума вартості спадщини і особистий внесок позивача 7040 грн 33 коп. за вирахуванням 2030,0 грн, сплачених за кредитною картою на ім`я ОСОБА_14 відповідачем становить 5010 грн 33 коп.

Майно, придбане під час шлюбу розподіляється на протязі шлюбу, при розірванні шлюбу, а також на протязі трьох років після розірвання шлюбу. У випадку смерті поділ майна, отриманого у спадок, здійснюється в межах строку на прийняття спадщини.

Окрім цього, відповідач вказує, що в оренду житло вона не здавала, ніяких коштів не отримувала, а тому їй не зрозуміло, яким чином рахується позивачем його упущена вигода у розмірі 18000,0 грн, а також, яким чином відповідач повинна сплачувати позивачу та його дружині оренду житла у розмірі 10000,0 грн.

Стосовно заяви позивача про залучення третьої особи відповідач проти, тому що мова йде про спадкове майно, до якого ніяким чином не причетна ОСОБА_4 .

Позивач надав до суду клопотання про приєднання доказів, а саме: акт державного виконавця від 25 липня 2019 року; копія розписок в отримані грошових коштів за оренду квартири від 01 липня 2019 року, 01 серпня 2019 року, 01 вересня 2019 року; копія заяви позивача на ім`я начальника Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області про вчинення злочину від 08 липня 2019 року; копія відповіді начальника Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від № 38/5860) на заяву позивача від 08 липня 2019 року; копія Додаткової угоди № 1 до договору оренди квартири від 01 липня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 .

02 жовтня 2019 року позивачем було подано відповідь на відзив, де зазначено наступне.

Предметом спору за позовом є порушене відповідачем право на проживання в будинку, в якому позивач фактично проживав з 2000 року (в тому числі зареєстрований з 2009 року) та розпоряджатися 1/12 частиною цього будинку на праві спільної часткової власності, підтвердженої відповідним свідоцтвом. Про порушення цього права позивач дізнався 22 червня 2019 року, коли не зміг потрапити до свого будинку з причини заміни в ньому відповідачем замків та вселення квартирантів. Це підтверджується заявою позивача до Малиновського районного ВП в м. Одесі та відповіддю на цю заяву.

Відповідач в своєму відзиві надає інформацію про придбане позивачем та його померлою дружиною ОСОБА_14 нібито наявне майно, про нібито виплачені відповідачем кредити за її померлу матір, про будівельні та сантехнічні роботи в будинку тощо, що взагалі не має жодного відношення до предмету спору в цьому позовному провадженні.

Таким чином, у відзиві відповідача відсутнє будь-яке обґрунтування щодо її відмови в усунені перешкод в проживанні позивача в їх спільному будинку та, як наслідок, відмови суду у задоволені позову.

Станом на 22 жовтня 2019 pоку, тобто на призначену дату судового засідання, строк порушення відповідачем прав позивача складе приблизно 4 місяці, відповідно ціна позову складе приблизно 74000,0 грн.

ОСОБА_1 вважає за можливе укласти мирову угоду з відповідачем на своїх умовах лише після принесення нею вибачень за приниження гідності позивачу та його дружині.

02 жовтня 2019 року третьою особою ОСОБА_4 було подано позовну заяву, як третьою особою, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, просила суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 30000,0 грн, посилаючись на такі обставини.

Предметом спору по справі є право позивача ОСОБА_1 на проживання в будинку за місцем його реєстрації та користування приміщеннями будинку, власником 1/12 частки якого він є, та яке порушується відповідачем ОСОБА_6 .

Це порушення здійснюється шляхом протиправної поведінки відповідача по відношенню до позивача, яка проявляється в недопущені позивача до приміщень будинку, заміні замків на вхідних дверях та на хвіртці, вселені до приміщення будинку, в якому проживає позивач, сторонніх осіб без погодження з позивачем, винесені з будинку ліжка позивача тощо.

Предметом спору не є право власності на спадкове майно, про що 24 вересня 2019 року в судовому засіданні по цій справі було заявлено адвокатом відповідача, оскільки це право вже підтверджено відповідним Свідоцтвом, доданим позивачем до матеріалів справи, та ніким не оскаржується.

Завдана протиправною поведінкою відповідача по відношенню до ОСОБА_1 моральна шкода полягає в наступному.

ОСОБА_1 є інвалідом з 24 листопада 2010 року 1-ї групи, а з 06 листопада 2012 року 2-ї групи безстроково (ампутація лівої нижньої кінцівки). Також в нього гіпертонічна хвороба 3 ступеню з високим ризиком та безліч інших захворювань, що підтверджується відповідною довідкою, долученою до матеріалів справи. Через зазначені вади здоров`я та хвороби він потребує постійної медикаментозної підтримки, на яку в нього не вистачає коштів, оскільки він ніде не працює та отримує мінімальну допомогу від держави в розмірі близько 1500,0 грн. В зв`язку з цим, витрати на підтримку здоров`я чоловіка та його лікування ОСОБА_4 здійснює зі своєї заробітної плати, яка є основою сімейного бюджету.

ОСОБА_4 з 2004 року є інвалідом 2-ї групи безстроково (загальне захворювання). Через наявні в ОСОБА_4 хвороби, вона також потребує постійної медикаментозної підтримки й також здійснює її із своєї заробітної плати.

З моменту, як відповідач почав здійснювати перешкоди щодо проживання чоловіка ОСОБА_4 за адресою його реєстрації, заселивши до будинку без його згоди сторонніх осіб та змінивши замки без надання ключів, її чоловік був вимушений орендувати інше, що потягло за собою додаткові витрати з сімейного бюджету.

В результаті додаткових витрат на оренду житла ОСОБА_4 з чоловіком катастрофічно не вистачає коштів на лікування, проживання та призначене лікарями дієтичне харчування, внаслідок чого самопочуття й стан здоров`я ОСОБА_4 та здоров`я її чоловіка постійно погіршується.

Вважає за необхідне зазначити, що її матеріальний внесок на оплату оренди житла для проживання в ньому її чоловіка позивача ОСОБА_1 та на його лікування здійснюється нею не тільки з причини особистого бажання йому допомогти, а й з причини необхідності виконання нею обов`язків по відношенню до чоловіка, встановлених Сімейним кодексом України.

Таким чином, в зв`язку з погіршенням здоров`я чоловіка внаслідок протиправної поведінки щодо нього з боку відповідача, ОСОБА_4 зазнала моральної шкоди, яка полягає у її фізичних та душевних стражданнях з причини погіршення стану здоров`я чоловіка та відсутності матеріальної можливості здійснювати його та її належне лікування через необхідність здійснювати додаткові витрати на оренду житла. Моральну шкоду оцінює в 30000,0 грн.

Позивачем надано клопотання: про долучення доказів, що підтверджують розміщення відповідачем оголошень про здачу в оренду будинку та приналежність ОСОБА_5 (яка проживає в будинку без згоди позивача) номеру телефону, з якого вона надавала письмову згоду на огляд позивачем договору оренди; клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме - копію розписки в отриманні грошових коштів за оренду квартири від 01.11.2019 року, від 01.12.2019 року, від 31.12.2019 року, від 01.02.2020 року, від 01.03.2020 року, від 01.04.2020, від 01.05.2020 року, від 01.06.2020 року, від 01.07.2020 року, 01.09.2020 року, 01.10.2020 року, від 01.11.2020 року, від 01.12.2020 року, від 01.01.2021 року, від 01.02.2021 року, від 01.03.2021 року, від 01.04.2021 року, від 01.05.2021 року; клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме копію медичної довідки ТОВ «Дім медицини» №175 від 02.03.2020 року, копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого №868 Медичного центру ТОВ «Кардіка Асістанс», копія виписки №16036/957 із медичної карти стаціонарного хворого; копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1025 Медичного центру ТОВ «Кардіка Асістанс».

Відповідач 05 серпня 2020 року надала до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи Акту про матеріально-технічний стан будинку.

Ухвалою суду від 30 червня 2021 року було витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копію актового запису про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси було надано актовий запис про смерть ОСОБА_6 .

14 вересня 2021 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності та стягнення матеріальної і моральної шкоди, за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди було зупинено.

16 лютого 2022 року провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності та стягнення матеріальної і моральної шкоди, за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди було поновлено.

Ухвалою суду від 18 липня 2022 року залучено до участі у справі замість відповідача ОСОБА_6 , яка вибула з процесу у зв`язку зі смертю, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_6 , її правонаступником - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від імені та інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, та стягнення матеріальної і моральної шкоди, за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку із тим, що він знаходиться за кордоном як біженець (на період воєнного стану) на позовних вимогах наполягав у повному обсязі.

Після залучення до участі у справі правонаступника відповідача, відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, відзиву на позов не подавав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає первісний позов ОСОБА_1 таким, що підлягає частковому задоволенню, а позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 - без задоволення за таких обставин.

Щодо позову ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності та стягнення матеріальної і моральної шкоди.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 26 червня 2009 року в приватному будинку за адресою АДРЕСА_1 , власником 1/12 частки якого він є після смерті ОСОБА_14 (Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 вересня 2014 року, а. с. 8, т. 1).

Спадкоємцями першої черги залишилися: позивач - ОСОБА_1 , донька померлої, ОСОБА_6 та матір померлої ОСОБА_7 , яка відмовилася від спадщини на користь відповідача.

Допитані в судовому засіданні 17 липня 2020 року свідки дали такі свідчення.

Свідок ОСОБА_8 (позивач - вітчим свідка) повідомив, що вітчима не пускали до квартири. Це призвело до погіршення здоров`я. ОСОБА_8 приїхав на Туристську, 16 зі своєю подругою ОСОБА_9 . Двері відкрила дівчина, представилась ОСОБА_15 та заявила, що вона є квартиранткою, проте відповідач ОСОБА_6 заперечувала даний факт. В домі був безлад, меблі ОСОБА_1 були на вулиці, тому він проживав в домі ОСОБА_8 , де проводився ремонт. Саме ремонт та погані умови, в яких проживав ОСОБА_1 , призвели до погіршення здоров`я.

На питання третьої особи ОСОБА_4 свідок ОСОБА_8 відповів, що ОСОБА_6 зізналась, що в квартирі дійсно проживає квартирантка та обіцяла повернути кошти. Квартирантка виїжджати з квартири не збиралась.

На питання відповідача ОСОБА_6 свідок ОСОБА_8 відповів, що ОСОБА_1 , коли той познайомився з ним, вже ходив на протезі, проте працював у таксі. Нога була ціла нижче коліна. Зараз нога вище коліна. Ніяких документів про те, що ОСОБА_16 проживає у домі на АДРЕСА_1 , як квартирант, вона не надала ОСОБА_8 .

На питання суду свідок ОСОБА_8 відповів, що до квартири на АДРЕСА_3 ніякого відношення ОСОБА_1 немає. До цього ОСОБА_1 жив на АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_9 (знайома) повідомила суд, що 22 червня 2019 року свідок відпочивала разом із ОСОБА_8 . Матір ОСОБА_8 подзвонила сину та попросила приїхати на АДРЕСА_1 , коли вони приїхали туди, то їм відкрила квартирантка, яка розповіла, що вона знімає квартиру та платить за неї 6000,0 грн. Ліжко ОСОБА_1 стояло на вулиці. Техніка була в будинку.

На питання третьої ОСОБА_4 сказала, що відповідач ОСОБА_6 відповіла, що позивач не зайде до квартири і те, що згодом вона обіцяла повернути кошти.

На питання відповідача ОСОБА_6 відповіла, що квартирантка ОСОБА_16 не заявляла ніяких документів про оренду квартири.

Свідок ОСОБА_7 (позивач ОСОБА_1 - колишній зять свідка) повідомила суд, що подруга ОСОБА_6 - ОСОБА_16 (прізвища не пам`ятає) через те, що вона посварилась з чоловіком, попросила тимчасово «прихистити» її з дитиною та надати квартиру для проживання. На той момент ОСОБА_1 не проживав у квартирі вже 3 роки, тільки іноді заїжджав. ОСОБА_1 забрав найцінніші речі: машину, телевізор, комп`ютер та ін. ОСОБА_6 розповіла ОСОБА_7 , що вони з ОСОБА_1 вирішили питання з речами та він забрав найцінніші речі, інші залишив їй. Через 3 роки він заявився та почав «ломитись» в дім. ОСОБА_7 заявила, що вона сказала ОСОБА_1 , що в нього є 6 кв. м. в цьому домі (кімната без вікон та дверей). ОСОБА_16 через 2 місяці з дому з`їхала. Зараз в домі ніхто не живе.

На питання третьої особи ОСОБА_4 відповіла, що коли ОСОБА_1 попав в аварію на вул. Щорса (переходив дорогу на вул. Щорса та був дуже п`яний). До цього відносини з ним були чудові. Проте, він дуже пив та ніколи не працював. Позивач зареєстрований по АДРЕСА_1 . В ОСОБА_6 зареєстровано 2/3 частини будинку, у ОСОБА_1 - Ѕ частки будинку. Договір оренди з ОСОБА_15 не укладався. Частка будинку не здається та ніколи не здавалась. Коли померла донька ОСОБА_7 , то свідок спитала, яку частини будинку залишити позивачу, то він обрав ту частину будинку, яка знаходилась біля санвузла. До смерті доньки ОСОБА_1 дав ОСОБА_17 (прізвища невідомо) технічний паспорт, після чого машина пропала. Після того, як заявили автомобіль в розшук, його знайшли в м. Біляївці, проте він їхати за нею не хотів. Машина куплялась сумісно, свідок також доклав власні кошти.

На питання відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_18 (донька ОСОБА_7 ) попросила матір прописати ОСОБА_1 , так як його виписали з гуртожитку. Після чого вони розписались. Так як, чоловік ОСОБА_7 не ходив, то підписав заяву про згоду на прописку позивача. Про те, щоб прописати ОСОБА_1 в будинку на АДРЕСА_1 , нікого з членів сім`ї не питали.

На питання третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_18 та ОСОБА_1 проживали з 2005 року. ОСОБА_1 пив кожен день. В половині, яку надали ОСОБА_1 , ремонту він не робив та запустив цю частину.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно із ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому такими діями відповідачем порушені права та законні інтереси позивача у справі.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України.

Судом встановлено, що сторона відповідача створює перешкоди позивачу у користуванні власністю, тому суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити. Зобов`язати правонаступника відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , в користуванні будинком, що знаходиться у спільній частковій власності за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом вселення ОСОБА_1 до зазначеного будинку та передачі йому ключів від будинку та дворової хвіртки.

Щодо вимог про припинення дії договору оренди, виселення та заборони вчинення дій, які можуть порушити право власності.

Позивач просить припинити дію укладеного відповідачем ОСОБА_6 договору оренди житла зі сторонніми особами, в яких не має реєстрації за вказаною адресою, які не є співвласниками зазначеного будинку та письмова згода позивача на проживання яких в будинку відсутня, і виселити їх з будинку за адресою АДРЕСА_1 , заборонити вчинення у подальшому відповідачем ОСОБА_6 дій, які можуть порушити право власності позивача.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_6 , з відома співвласника ОСОБА_7 , без погодження позивача, частина «a1» будинку, в якій проживав позивач, у повному обсязі була здана в оренду стороннім особам за договором оренди, укладеним без згоди позивача в порушення ст. 358 ЦК України, за що ОСОБА_6 отримала від орендаря орендну плату в розмірі 12100,0 грн за 2 місяця (з 28 травня 2019 року по 27 червня 2019 року та за останній місяць проживання), виходячи з розрахунку щомісячного розміру орендної плати, який складає 6000,0 грн, про що орендарка повідомила позивача особисто та декілька разів це підтвердила, в присутності дружини позивача ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину (Постанова Верховного Суду від 12 листопада 2020 року, справа № 642/3198/19). Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949 ЦК України).

Враховуючи, що до суду не надано жодних достовірних доказів щодо укладення між відповідачем ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договору оренди частини будинку по АДРЕСА_1 , суд вважає недоведеною вимогу позивача про припинення дії договору оренди, виселення та заборони вчинення дій, які можуть порушити право власності, а тому суд має в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Щодо стягнення майнової шкоди.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що з 01 липня 2019 pоку з причини відсутності інших варіантів, позивач уклав договір оренди житла за адресою АДРЕСА_2 , із щомісячним платежем 5000,0 грн. На підтвердження даного факту до суду були надані клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, а саме копій розписок в отриманні грошових коштів за оренду квартири. Позивач вважає, що фактичне його виселення з будинку іншим співвласником, залишення його без доступу до житла, непогоджене з ним вселення до будинку сторонніх осіб, які користуються його власними речами без його відома порушує права позивача, які закріплені Конституцією України й іншими законодавчими актами України, а тому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача матеріальну шкоду за вимушену оренду позивачем житла за період з 01 липня 2019 року по дату винесення судового рішення, розмір якої станом на дату подачі позову складає 10000,0 грн за перший та останній місяці оренди, виходячи із розрахунку 5000,0 грн щомісячно, упущену вигоду за одержання відповідачем доходів у зв`язку з порушенням прав позивача, за період з 28 травня 2019 року по дату винесення судового рішення (або дату поновлення відповідачами прав позивача), в повному розмірі цих доходів, розмір яких станом на дату подачі позову складає 18000 грн за перший, другий та останній місяці оренди, виходячи із розрахунку 6000,0 грн за один місяць.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 (знайомий позивача ОСОБА_1 ) повідомив суд, що ОСОБА_4 просила здати квартиру ОСОБА_1 . На квартирі у ОСОБА_4 вони разом не змогли проживати, тому що у ОСОБА_1 є собака, а на квартирі ОСОБА_4 проживає матір, у якої є алергія на собак. Підтвердив факт укладання між ним та позивачем договору оренди квартири по АДРЕСА_2 , із щомісячним платежем 5000,0 грн.

За змістом статті 158 ЖК України визначено , що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Суд вважає, що правова позиція позивача щодо стягнення майнової шкоди за вимушену оренду житла є необґрунтованою, так як позивач повинен був діяти на підставі вимог статті 158 ЖК України, а саме укласти договір найму житла в письмової форми та провести його реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Вказана реєстрація не була проведена.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суд звертає увагу та те, що позивач ОСОБА_1 обґрунтовує майнову шкоду «вимушеністю вкрай термінового найму іншого житла, упущення вигоди від здачі в оренду моєї частки будинку з моєю побутовою технікою та меблями».

Вбачається протиріччя, оскільки за твердженням позивача він орендував квартиру по АДРЕСА_2 , оскільки йому чинили перешкоди у вселенні в частину будинку по АДРЕСА_1 , а він не мав іншого житла, при цьому вважає, що наявна упущена вигода, оскільки частину будинку по АДРЕСА_1 він міг би здавати в оренду, при цьому залишаючись без житла.

Таким чином, судом не вбачається безпосереднього причинної зв`язку між шкодою і діями відповідача.

За викладених обставин суд має відмовити в частині вимог ОСОБА_1 щодо стягнення майнової шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди.

Позивач вказує, що оскільки він фактично не працює та отримує мінімальну допомогу з інвалідності (1497 грн/міс.), а також з урахуванням неочікуваності проблеми що виникла, в позивача не було матеріальної можливості вирішити це питання шляхом найму житла і він був вимушений залишитися на ніч в машині своєї дружини разом з нею. З наступного дня до 01 липня 2019 року позивач з дружиною вимушені були проживати в житловому приміщені, яке належить її сину та в якому на цей час здійснюється ремонт із застосуванням високотоксичних фарб, шпаклівки, цементу та інше, що, з урахуванням літньої спеки, визивало в позивача постійний сильний головний біль, запаморочення та інші неприємні симптоми отруєння. Також, через неможливість постійного знаходження в зазначених умовах, позивач був вимушений періодично виходити із зазначеного приміщення та перебувати тривалий час «на ногах». Ці обставини, а також додатковий стрес через позбавлення позивача відповідачем права на житло, призвели до виникнення в позивача абсцесу культі нижньої кінцівки, внаслідок чого він втратив можливість ходити на протезі, або така хода завдавала йому нестерпного болю.

Завдану моральну шкоду оцінює в 30000,0 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Позивач ОСОБА_1 , пред`явивши позов до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, посилався на її заподіяння шляхом протиправних дій відповідача ОСОБА_6 щодо порушення його права на володіння та користування частиною житлового будинку.

ОСОБА_20 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку процесуального правонаступництва до участі у справі була залучена ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_7 , від імені та інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 .

В основу виникнення зобов`язання щодо відшкодування моральної шкоди законом (ч. 2 ст. 23 ЦК України) покладене розуміння її як втрат немайнового характеру у вигляді фізичного болю, душевних страждань, інших негативних явищ, завданих особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Такі наслідки правопорушення стосуються суто особистої сфери, є індивідуальними для кожної особи й оцінюються по-різному.

Особистий характер права (а рівно й обов`язку) щодо відшкодування моральної шкоди визначає неможливість заміни його суб`єкта, переходу права в порядку правонаступництва. Ані на момент завдання моральної шкоди, ані на момент звернення кредитора до заподіювача з вимогою в судовому або позасудовому порядку, ані на момент розгляду справи судом відповідні права й обов`язки, будучи остаточно невизначеними, не здатні і переходити до правонаступників.

Положеннями ч. 2 ст. 1231 ЦК України встановлюються істотні винятки із загального правила про неприпустимість наступництва у правах і обов`язках, що випливають із відносин особистого немайнового характеру. Так до спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

За викладених обставин суд має відмовити в частині вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди.

Щодо позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 .

Суд вважає у задоволенні позову третьої особи про відшкодування моральної шкоди також відмовити з підстав, викладених в обґрунтуванні судом підстав відмови в частині позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 6 цієї статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При розподілі судового збору суд виходить з того, що позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, відповідачем у цій справі є малолітня особа, а її законний представник діє виключно в інтересах дитини, а тому дохід законного представника не має значення для встановлення спроможності оплатити судовий збір. За викладених обставин суд вважає, що судовий збір має компенсуватися за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 13, 141, 263, 265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, СУД -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 , про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, та стягнення матеріальної і моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ; АДРЕСА_4 ) від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ; місце реєстрації: АДРЕСА_5 ) усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) перешкоди в користуванні будинком, що знаходиться в спільній частковій власності за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом вселення ОСОБА_1 до зазначеного будинку та передачі йому ключів від будинку та дворової хвіртки.

В іншій частині позову відмовити.

В задоволені позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Витрати по оплаті судового збору компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 11 жовтня 2022 року.

СУДДЯ: В. К. Гуревський