Справа № 305/480/19
Провадження по справі 2/305/30/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ємчука В.Е.

з участю: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, розподіл майна подружжя та виділ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, розподіл майна подружжя та виділ. Позов мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 24 квітня 1999 року.За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрі проживають з позивачем та перебувають на його утриманні. Рішенням Рахівського районного суду від 17.02.2016 року по справі №305/26/16-ц, що набрало законної сили 09.03.2016 р. шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі за відповідачем зареєстровано майно: 14.02.2014 р. земельна ділянка, кадастровий номер :06:001:0026, площа 0,236 га. для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Білин, Рахівського району, Закарпатської області; 30.12.2013 року земельна ділянка, кадастровий номер :06:001:0022, площа 0,14 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована в АДРЕСА_1 , згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу за реєстровим №1660 30.12.2013 р.; 30.12.2013 року житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, загальною площею 62,09 м2, житловою площею 34,98 м2, за номером АДРЕСА_1 , згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу за реєстровим №1657 30.12.2013 року; 29.10.2007 року житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, загальною площею 183,83 м2, житловою площею 80,69 м2, за номером АДРЕСА_2 , право власності зареєстровано як спільна сумісна власність вартість майна становила 1284388 гривень. Після розірвання шлюбу сторони фактично проживають у належному їм будинку та не можуть дійти згоди у спорі про поділ майна подружжя. Станом на дату звернення до суду позивач проживає з дітьми сторін, які перебувають на її утриманні, а тому вважає, що при поділі майна суд мас право вирішити питання про виділ їй більшої частки у майні, що є спільною сумісною власністю. У зв`язку з наведеним просить виділити в натурі: Ѕ частину житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами за номером АДРЕСА_2 ; Ѕ частину житлового будинку з надвірними та господарськими спорудами за номером АДРЕСА_1 ; Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :06:001:0026, площа 0,236 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Білин, Рахівського району Закарпатської області; Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :06:001:0022, площа 0,14 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована в АДРЕСА_1 та визнати на вказане майно право власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час розподілу майна врахувати факт проживання з ОСОБА_2 , дітей сторін - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені останньою судові витрати.

Ухвалою Рахівського районного суду від 10.05.2019 було відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, а відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Відповідач ОСОБА_3 28.05.2019 подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачкою в заяві зазначається те, що за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі відповідачем було придбано/зареєстровано наступне нерухоме майно: земельна ділянка площею 0,236 га, цільовим призначенням якої є для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :06:001:0026. місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області; земельна ділянка площею 0,14 га, цільовим призначенням якої є для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка), кадастровий номер: :06:001:0022, місце розташування - АДРЕСА_1 ; житловий будинок АДРЕСА_3 ; житловий будинок АДРЕСА_4 . З посиланням на положення відповідних статей Сімейного та Цивільного Кодексу України, позивачка просить суд винести судове рішення, за яким виділити їй в натурі Ѕ (одну другу) частину всього перерахованого вище нерухомого майна та визнати за нею право власності на вказане майно. Аналізуючи матеріали позовної заяви, інші об`єктивні обставини даної справи відповідач погодитися із такою правовою та моральною позицією позивачки не може, так вона не узгоджується із положеннями цивільного та сімейного законодавств України, нормами яких врегульовується даний цивільно-правовий спір, та не узгоджується з іншими доказами, якими спростовуються доводи даної позовної заяви. Позивачка, звертаючись до суду з позовом про визнання майна спільною власністю та його виділу в натурі, ставить перед судом питання, які вже фактично вирішені на законодавчому рівні та в порядку досудового врегулювання спору, та ставить перед судом питання, які не належать до компетенції суду. Не зважаючи на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 , являється будинком покійного батька відповідача, фактично, право власності на нього відповідач набув за договором купівлі-продажу, тому на дане нерухоме майно розповсюджується норма статті 368 (ч. 3) ЦК України, так само як і на земельну ділянку площею 0,14 га, цільовим призначенням якої є для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка), кадастровий номер: :06:001:0022, місце розташування - АДРЕСА_1 . Щодо обставин визнання права власності за позивачкою на Ѕ (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_4 , то в частині цих позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.10.2007 зазначене нерухоме майно відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , виданого 29.10.2007 року виконавчим комітетом Квасівської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області, в рівних частинах по Ѕ (одній другій) кожному вже належить ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Позовна вимога щодо визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 0,236 га, цільовим призначенням якої є для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :06:001:0026, місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області, не підлягає до задоволення. виходячи із наступних правових обґрунтувань. Відповідно до положень ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Разом з тим, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК (2768-14) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статей 120 ЗК, 377 ЦК (435-15). З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка площею 0,236 цільовим призначенням якої є для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер: :06:001:0026, місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області, в 1/1 (одній цілій) частині належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності (індексний номер: 17818658), та одержана із земель державні комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Оскільки, призначенням даної земельної ділянки являється - для ведення особистого селянського господарства, то зазначена земельна ділянка не являється землями громадської/житлової забудови, а на зазначеній спірній земельній ділянці не розташовуються нерухомі будівлі чи споруди, які б були спільною сумісною власністю подружжя та підлягали б розподілу. Таким чином, дана земельна ділянка є особистою приватною власністю громадянина ОСОБА_3 , а тому предметом судового спору щодо розподілу майна подружжя являтися не може і не являється. Щодо обставин позовних вимог позивачки в частині виділення їй нерухома майна в натурі. Відповідач зазначає, що Позивачка, пред`являючи позовну вимогу в частині виділення їй в натурі нерухомого майна, не зазначає та не конкретизує, яку саме Ѕ (одну другу) частину кожного із нерухомого майна їй слід виділити в натурі, не зазначає яким саме чином, способом та/чи порядком із зазначенням експлікації та/чи конфігурації, у зв`язку із чим дана позовна вимога в цій частині не відповідає приписам ст. 175 ЦПК України, а отже не підлягає до задоволення. Вважає, що не може бути взятою до уваги посилання позивачки на те, що при розподілі майна слід врахувати факт проживання неповнолітніх дітей з нею, оскільки, місцем проживання сторін є як одна адміністративно-територіальна адреса, так і одні й ті ж житлові та допоміжні приміщення будинку АДРЕСА_2 . Разом з тим, суду слід взяти важливу обставину, що шлюб між сторонами розірвано 17.02.2016 року (справа №305/26/16-ц), а рішення суду набуло законної сили - 09.03.2016 року. Відповідно до положень ч. 2 ст. 72 СК України, трирічний строк звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя, заявленим після розірвання шлюбу, сплив 09.03.2019. Згідно з вхідним штампом канцелярії суду, позовна заява з додатками подана позивачкою до суду 14.03.2019 pоку, тобто, поза межами строку, визначеного ч. 2 ст. 72 СК України, у зв`язку із чим відповідач подає клопотання про застосування позовної давності. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач, як сторона провадження, поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, становить грошову суму в розмірі 5000 (п`яти тисяч) гривень. У зв`язку з наведеним просить застосувати позовну давність в частині позовних вимог ОСОБА_2 про виділення їй в натурі Ѕ (однієї другої) частини всього нерухомого майна та відмовити в задоволенні позову в цій частині з підстав пропуску строку позовної давності. У випадку дотримання позивачкою строків позовної давності - відмовити в задоволенні позовних вимог в частині виділу в натурі Ѕ частини нерухомого майна у зв`язку із недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог: не зазначено та не конкретизовано, яку саме Ѕ (одну другу) частину кожного із нерухомого майна слід виділити в натурі позивачці, не зазначає яким саме чином, способом та/чи порядком без зазначення експлікації та/чи конфігурації нерухомого майна. Позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності на Ѕ (одну другу) частину житлового будинку АДРЕСА_1 , та на Ѕ (одну другу) частину земельної ділянки площею 0,14 га, цільовим призначенням якої є для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка), кадастровий номер: :06:001:0022, місце розташування АДРЕСА_1 , визнаються відповідачем. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності: на земельну ділянку площею 0,236 га, цільовим призначенням якої є для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :06:001:00 місце розташування - село Білин, Рахівського району, Закарпатської області та на житловий будинок АДРЕСА_4 просить відмовити.

Відповіді на відзив позивачка не подавала, але 08.10.2020 ОСОБА_2 подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначила, що за час перебування у шлюбі сторонами було набуто: житловий будинок загальною площею 62.09 метрів квадратних, АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 183.83 метрів квадратних, АДРЕСА_2 , земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0.146 га, розташованого в АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:06:001:0022. Відповідно до рішення Рахівського районного суду від 17.02.2016, яке набрало законної сили 09.03.2016 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. Майно набуте між подружжям за час перебування у шлюбі відповідно до чинного законодавства підлягає поділу у рівних частинах в натурі. Вони не можуть спільно проживати з відповідачем, через психологічний тиск з боку останнього, та фізичний вплив, що своєю чергою перешкоджає позивачу законному праву користування майном. Звертає увагу, що позивач ОСОБА_2 уже є власником Ѕ житлового будинку загальною площею 183.83 метра квадратних, АДРЕСА_2 у зв`язку з чим встановлено підстави для зменшення позовних вимог, тому просить визнати за нею право власності на: 1/2 житлового будинку загальною площею 62,09 метрів квадратних, АДРЕСА_1 , 1/2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0.146 га, розташованого в АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:06:001:0022. Виділити в натурі: 1/2 житлового будинку загальною площею 62.09 метрів квадратних, АДРЕСА_1 , 1/2 житлового будинку загальною площею 183,83 метрів квадратних, АДРЕСА_2 , 1/2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,146 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:06:001:0022. Стягнути з відповідача судові втирати на користь позивача.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що без проведення експертизи виділити майно в натурі не можливо, та й взагалі позивачка втратила строк звернення до суду з даними вимогами, тому просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку.

Частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтями 105, 114 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 24 квітня 1999 року, який був зареєстрований виконкомом Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за № 3.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.02.2016 у справі 305/26/16-ц провадження по справі 2/305/288/16 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано. Зазначене рішення суду набуло законної сили 09.03.2016.

Позивачка у заяві про зменшення позовних вимог серед іншого просила визнати за нею право власності на: 1/2 житлового будинку загальною площею 62,09 метрів квадратних, АДРЕСА_1 , 1/2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0.146 га, розташованого в АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:06:001:0022.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з договором купівлі-продажу від 30.12.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори Небогою М.П., зареєстрованим в реєстрі за № 1660, ОСОБА_3 купив у ОСОБА_8 , земельну ділянку розміром 0,14 га, що становить 1400 кв.м., кадастровий номер якої :06:001:0022, розташовану за адресою АДРЕСА_1 . Цільове призначення даної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка).

Право власності на вказану земельну ділянку в цілій частині зареєстровано за ОСОБА_3 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №15744394 від 30.12.2013.

Крім того, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №15742031 від 30.12.2013 ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу №1657 від 30.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Небогою М.П., являється власником в цілій частині житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 62,09 кв.м., житловою площею 34,98 кв.м, з гаражем, сараєм та підвалом.

Отже, зазначена земельна ділянка та житловий будинок були придбані відповідачем у період шлюбу з позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, яка узгоджується з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивачка звертаючись до суду з даним позовом просила визнати за нею право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки та житлового будинку, і хоч в судовому засіданні представник позивача просила застосувати строки давності до вимог ОСОБА_2 , але у відзиві відповідач визнав повністю вимоги в цій частині, не заперечував щодо їх задоволення, таке визнання позову відповідачем спрямоване на припинення спору з позивачем, право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності, за таких обставин є підставними та підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на: 1/2 житлового будинку загальною площею 62,09 метрів квадратних, АДРЕСА_1 , 1/2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0.146 га, розташованого в АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:06:001:0022.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про виділення в натурі: 1/2 житлового будинку загальною площею 62.09 метрів квадратних, АДРЕСА_1 , 1/2 житлового будинку загальною площею 183,83 метрів квадратних, у АДРЕСА_2 , 1/2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,146 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:06:001:0022, то тут слід зазначити таке.

Крім встановленого вище права позивачки на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 62.09 метра квадратних, АДРЕСА_1 , та 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0.146 га, розташованого в АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:06:001:0022, ОСОБА_2 , дійсно належить 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_2 , загальна площа якого 183,83 кв.м, житлова площа 80,69 кв.м, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №158686673 від 06.03.2019.

Стаття 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Отже, зі змісту ст. 13 ЦПК України слідує, що диспозитивність - це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд. Зміст принципу диспозитивності розкривають через такі положення: хто хоче здійснити свої права, повинен сам потурбуватися про це; особа, якій належить право, може від нього відмовитися; нікого не можна примушувати пред`явити позов проти своєї волі; суд не повинен виходити за межі вимоги сторін, за винятками, встановленими законом; сторона може розпорядитися об`єктом процесу.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи серед іншого зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Виділ у натурі частки із майна в даному випадку це поділ одного будинку на самостійні об`єкти нерухомого майна, з власним входом та допоміжними приміщеннями/спорудами та земельною ділянкою під ним.

Є декілька шляхів вирішення проблеми розподілу будинковолодіння - це мирний порядок та в суді.

Як у позовній заяві, так і у заяві про зменшення позовних вимог ОСОБА_2 заявила, що з відповідачем вони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна в натурі, отже просила виділити в натурі належне їй майно в судовому порядку, проте у позовній заяві та у заяві про зменшення позовних вимог не зазначала запропонованих нею варіантів розподілу.

В ході розгляду даної справи ОСОБА_2 заявляла клопотання про призначення у даній справі судової будівельно-технічної експертизи, з метою встановлення технічної можливості виділення кожному з подружжя в натурі частки майна, яка їм належить.

Ухвалою Рахівського районного суду від 23.02.2021 суд призначив судову будівельно-технічну експертизу, а обов`язок з оплати цієї експертизи було покладено на ОСОБА_2 , як особу, яка ініціювала проведення експертизи, проте ОСОБА_5 вартість експертизи не оплатила, хоча й отримувала рахунок від експерта, у зв`язку з чим судовий експерт Павлич О.В. повернув ухвалу суду у даній справі без виконання.

Після повернення ухвали про призначення експертизи без виконання суд намагався з`ясувати думку позивачки з приводу варіантів розподілу спірного майна, проте ОСОБА_2 не з`являлася на виклики до суду.

При цьому жодна зі сторін не надавала суду висновків експерта з цього приводу.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст. 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Положеннями ч. 1 ст. 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, аніж право, без яких установити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Отже, враховуючи, що для надання висновку щодо можливості поділу спірних об`єктів нерухомості необхідні спеціальні знання, якими суд самостійно не володіє, такий висновок може бути зроблений за результатом проведення відповідної експертизи, від оплати якої позивачка фактично відмовилася, тому суд в даному випадку позбавлений можливості прийняти справедливе та законне рішення в частині поділу майна в натурі, тому у задоволенні змінених вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, суд зазначає таке.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України).

Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один зі співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17 (провадження № 61-5400св19).

Стаття 123 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У даній справі суд встановив, що позивачкою не пропущено строк звернення до суду із даним позовом, оскільки про порушення своїх прав вона дізналась лише після того, як вони розірвали шлюб з ОСОБА_3 , оскільки саме після цього вони не змогли дійти згоди щодо поділу майна, тобто тоді між ними виник спір. Ба більше, як уже зазначалося вище рішення про розірвання шлюбу між сторонами набуло законної сили 09.03.2016, з даним позовом позивачка звернулася 09.03.2019, що підтверджено поштовим конвертом, який міститься в матеріалах справи, тому в даному випадку немає жодних сумнівів щодо дотримання ОСОБА_5 строків позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачка при пред`явленні даного позову сплатила судовий збір 768,40 гривні та 8837 гривень. Ці витрати ОСОБА_5 просила стягнути в її користь. З огляду на задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути в користь позивачки з відповідача.

Керуючись ст.ст. 11-13, 49, 76, 81-83, 109, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК, суд

ВИРІШИВ :

Змінені позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 житлового будинку загальною площею 62,09 метрів квадратних, розташованого у АДРЕСА_1 , та 1/2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальна площа якої 0.146 га, розташованої у АДРЕСА_1 кадастровий номер №:06:001:0022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканця АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканки АДРЕСА_2 9605 грн (дев`ять тисяч шістсот п`ять).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 29.09.2022.

Суддя: В.Е. Ємчук