Справа № 740/5229/21
Провадження № 2/740/131/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання - Лазоренко Л. Ю., Зінич А. С.,

сторони:

- позивач ОСОБА_1 ,

- представник позивачів - адвокат Семенок В. І.,

- відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

установив:

У вересні 2021 року позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у володіння та користування: ОСОБА_1 - кімнату площею 10,3 кв. м; ОСОБА_3 - дві кімнати площею 8,2 кв. м та 7,5 кв. м; ОСОБА_2 - кімнату площею 17,2 кв. м; залишити у загальному користуванні всіх співвласників квартири АДРЕСА_1 такі приміщення: кухня - 5,9 кв. м, ванна кімната - 2,1 кв. м, вбиральня - 1,1 кв. м, коридор - 6,0 кв. м, кладову - 1,1 кв. м. Крім того, просили стягнути з відповідачки судові витрати у справі, а саме судовий збір та витрати на правничу допомогу.

На обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що у 2004 році вони приватизували вказану квартиру спільно з відповідачкою, таким чином, всі вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира розташована на 1-му поверсі 5-ти поверхового будинку і складається з 4-х кімнат житловою площею 43,2 кв. м, а саме: 8,2 кв. м, 7,5 кв. м, 17,2 кв. м, 10,3 кв. м. Загальна площа квартири становить 60,2 кв. м.

Останніми роками у співвласників виникли непорозуміння щодо порядку користування квартирою, які неможливо вирішити в позасудовому порядку. Відповідачка ОСОБА_2 , користуючись тим, що позивач - ОСОБА_1 майже увесь час перебуває в Києві, зайняла всю квартиру та створила такі умови, що навіть їхня мати ОСОБА_3 не може проживати у цій квартирі.

Оскільки кожен із співвласників має право на 1/3 частку житлової площі, тобто 43,2 кв. м : 3 = 14,4 кв. м, і враховуючи те, що відповідачка проживає у квартирі разом зі своїми двома неповнолітніми дочками, то, на думку позивачів, буде справедливо виділити їй у користування найбільшу у квартирі кімнату площею 17,2 кв. м, а позивачу ОСОБА_1 - кімнату площею 10,3 кв. м, а позивачці ОСОБА_3 - дві маленькі площею 8,2 кв. м та 7,5 кв. м (разом 15,7 кв. м). Всі інші допоміжні приміщення у квартирі необхідно залишити у спільному користуванні співвласників. У цьому випадку, після визначення порядку користування квартирою буде існувати певне відхилення від ідеальних часток, але воно буде на користь відповідачки ОСОБА_2 , оскільки житлова площа, яка їй виділяється (17,2 кв. м), на 2,8 кв. м більша від ідеальної частки. У свою черг, позивач ОСОБА_1 не заперечує проти визначення такого порядку користування квартирою, кімната площею 10,3 кв. м хоча і менше від ідеальної частки (14,4 кв. м), але повністю задовольняє його.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 10-00 год. 15 листопада 2021 року, яке в подальшому відкладене на 17 грудня 2021 року, 08-30 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17 грудня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 02 лютого 2022 року 10-00 год., яке в подальшому неодноразово відкладалося з різних причин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022року строком на 30 днів введено воєнний стан. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року №2/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 04 травня 2022 року №27/0/9-22 відновлено територіальну підсудність судових справ, зокрема, Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з 05 травня 2022 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали позов з викладених у ньому обставин та просили задовольнити. Зазначили, що необхідність установлення порядку користування квартирою обумовлена тим, що як на час звернення до суду з цим позовом, так і на час розгляду справи в суді відповідачка разом зі своєю сім`єю займає всю площу квартири, що створює позивачам як співвласникам, перешкоди у користуванні квартирою. При цьому запропонований позивачами порядок користування квартирою жодним чином не порушує права відповідачки.

У судовому засіданні 02.02.2022 відповідачка заперечила повністю проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що у вказаній квартирі вона проживає постійно з 2010 року разом зі своїми дочками віком 11 і 16 років, і цивільним чоловіком. Заперечила те, що її сім`я займає всю площу квартири, оскільки саме позивачі зайняли три кімнати, що приблизно 30 кв. м площі квартири, і поставили замки на дверях. Вона із сім`єю проживають у кімнаті площею 10,3 кв. м, в якій вони зробили ремонт, бажають і надалі в ній проживати, з можливістю виділення частки у великій кімнаті.

В останнє судове засідання 30.09.2022 відповідачка не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, жодних заяв/клопотань до суду не подавала.

Під час розгляду справи судом допитано свідка ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка відповідачки), яка підтвердила, що вона зі своєю сім`єю вчотирьох вже 11 років проживають у кімнаті площею 10,3 кв. м, яка умебльована і з ремонтом, інші кімнати - закриті. Коли приїздила її баба, то відкривала свою кімнату і дозволяла там вчити уроки.

Свідок ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , цивільний чоловік відповідачки) суду пояснив, що близько 6-ти років проживає у квартирі разом з відповідачкою, займають невелику кімнату, інші кімнати закриті на замки. Позивачі приїжджають не часто. Зазначив, що вони користуються лише однією кімнатою, іншими ніколи не користувалися і не користуються.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира розташована на 1-му поверсі 5-ти поверхового будинку і складається з 4-х кімнат житловою площею 43,2 кв. м, а саме: 8,2 кв. м, 7,5 кв. м, 17,2 кв. м, 10,3 кв. м. Загальна площа квартири становить 60,2 кв. м.

Як установлено судом, позивачі не проживають у вказаній квартирі, мають інше постійне місце проживання.

За твердженням відповідачки, що не спростовано позивачами, вона зі своєю сім`ю - двома дочками і цивільним чоловіком проживають у кімнаті площею 10,3 кв. м.

Згідно з матеріалами справи, між сторонами тривалий час існує конфлікт щодо порядку користування вказаною квартирою, про що свідчить, зокрема, довідка дільничого Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області від 17.07.2021 (а. с. 41).

Згоди про порядок володіння та користування спірною квартирою між її співвласниками не досягнуто.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна.

Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз`яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 12 ЦПК України ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України).

За приписами ст. 76 ЦПК України д оказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У силу вимог ст. 77 ЦПК України н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Питання достатності доказів урегульоване ст. 80 ЦПК України, згідно з якою д остатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у ч. 1 ст. 81 ЦПК України, к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5 - 7 ст. 81 ЦПК України).

Ураховуючи принципи розумності і справедливості, завдання та основні засади цивільного судочинства, регламентовані ст. 2 ЦПК України, аналізуючи зібрані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а порушені житлові права позивачів підлягають захисту.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходить із того, що кімнати, які просять виділити позивачі їм та відповідачці в користування, не відповідають їхнім ідеальним часткам у спільній власності. Однак враховуючи площу кімнат та можливість їх використання співвласниками без порушення прав та інтересів один одного, оскільки протилежне судом не встановлено, суд вважає за доцільне встановити порядок користування вказаною квартирою за варіантом, запропонованим позивачами. Суд вважає, що такий порядок користування квартирою є найбільш зручним, найменш обтяжливим для сторін та максимально відповідатиме їхнім правам та законним інтересам.

При цьому суд зазначає, що встановлення порядку користування квартирою не змінює частки співвласників у праві власності на квартиру.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідачки на користь позивачів понесені судові витрати зі сплати судового збору. Разом з цим у стягненні судових витрат на правничу допомогу слід відмовити, оскільки сторона позивачів не надала жодних доказів на підтвердження понесення цих витрат та їхнього розміру.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 259, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням - задовольнити.

Установити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у володіння та користування:

- ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) - кімнату площею 10,3 кв. м;

- ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) - дві кімнати площею 8,2 кв. м та 7,5 кв. м;

- ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; АДРЕСА_2 ) - кімнату площею 17,2 кв. м.

Залишити у загальному користуванні всіх співвласників квартири АДРЕСА_1 такі приміщення: кухня - 5,9 кв. м, ванна кімната - 2,1 кв. м, вбиральня - 1,1 кв. м, коридор - 6,0 кв. м, кладову - 1, 1 кв. м.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень кожному.

У стягненні із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 13 жовтня 2022 року.

Суддя І. М. Шевченко