ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року

м. Валки

справа № 638/5047/21

провадження № 22ц/818/1980/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Гармаш К.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області апеляційні скарги ОСОБА_1 , головного управління пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2021 року ухваленого у складі судді Аркатової К.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого 26.05.2021 ( а.с. 58) остаточно просив зарахувати строк з 01.01.2004 по 11.05.2004 до його пенсійного стажу; для розрахунку суми пенсії за 60 місяців взяти строк з 28.05.1998 по 28.05.2003 з доходом у 10000 грн на місяць; зобов`язати відповідача застосувати значення граничного розміру для коефіцієнта заробітної плати у 15, або 30 прожиткових мінімумів, враховуючи строк його перебування під вартою, багаторічне безпідставне перебування під слідством та запобіжними заходами та 23- річне заняття правозахисною діяльністю з метою особистого захисту; перерахувати розмір пенсії з урахуванням визначеного судом заробітку за період з 28.05.1998 по 28.05.2003 і з дня подання документів для призначення йому пенсії за віком, тобто з 01.02.2020.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.01.2020 він звернувся із заявою про нарахування йому пенсії за віком до Шевченківського відділу Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області. 25.01.2021 йому була призначена пенсія.

Під час призначення пенсії відповідачем не врахована його заробітна плата за період трудової діяльності з 08.02.1992 по 10.12.1998 по причині вилучення та знищення усіх фінансових документів підприємства за цей період. Відповідно до запису в трудовій книжці з 08.02.1992 по 10.12.1998 він займав посаду генерального директора Спільного підприємства «Метасл, Лтд». Згідно балансу підприємства його місячний дохід становив у 1997 році - 10000 грн( місячний дохід) * 40%(його частка статутного фонду) = 4000 грн, а з урахуванням дивідендів від діяльності п`яти брокерських місць на фондових біржах Чехії та Латвії доход доходив до 7000 грн. У зв`язку з порушенням відносно нього чотирьох кримінальних справ ( за якими він був повністю реабілітований) на весь час перебування під слідством і судом у період з 28.01.1998 по 05.04.2004 у нього були вилучені та незаконно знищені печатка та уся бухгалтерська документація зазначеного підприємства. У період з 28.05.1998 по 28.05.2003 ( час незаконного засудження та ведення безпідставних слідчих дій) держава Україна визнала позивача невинним та сплатила йому моральну шкоду в сумі 144342 грн, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.98 № 697 враховуєтеся як заробіток для нарахування пенсії. Крім того, згідно акту по догляду за дитиною - інвалідом до 16 років він здійснював догляд до 11.05.2004. Проте з невідомих йому причин строк з 01.01.2004 по 11.05.2004 не доданий і не врахований до його пенсійного стажу. Добровільно перераховувати пенсію відповідач відмовляється.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до пенсійного стажу позивача період догляду за дитиною інвалідом ОСОБА_2 , 1988 року народження, з 01.01.2004 по 11.05.2004 та провести позивачу перерахунок пенсії з дня подання документів про призначення пенсії за віком, тобто з 01.02.2020 , з урахуванням заробітку за період з 28.05.1998 по 28.05.2003.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач надав суду докази на підтвердження наявності у його сина ОСОБА_2 статусу дитини - інваліда, що потребує стороннього догляду, тому до його пенсійного стажу належить зарахувати строк догляду за дитиною з 01.01.2004 по 11.05.2004. Відсутність даних про дитину позивача в реєстрі застрахованих осіб не є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. Оскільки право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від наявності в електронній пенсійній справі довідки про заробітну плату, що видана підприємством, установою, організацією, де працювала особа, або їх правонаступником та довідки управління праці та соціального захисту населення за період з 08.02.1992 по 10.12.1998 . На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у поданих документах. Тому суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача та зобов`язання відповідача провести йому перерахунок пенсії з дня подання документів про призначення пенсії за віком, тобто з 01.02.2020 з урахуванням заробітку за період з 28.05.1998 по 28.05.2003. Позовні вимоги про перерахування пенсії виходячи з розміру доходу позивачу у зазначений період у розмірі 10000 грн щомісячно та зобов`язання відповідача застосувати значення граничного розміру для коефіцієнта заробітної плати у 15, або 30 прожиткових мінімумів залишені без задоволення тому що суд уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, та не може перебирати на себе функції, що належать до відання суб`єкта владних повноважень.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що не визначивши розмір його заробітної плати з 28.05.1988 по 28.05.2003, суд фактично не вирішив спір по суті, оскільки ухвалив рішення що неможливо виконати.

З апеляційною скаргою також звернулося головне управління пенсійного фонду України в Харківській області. Посилалось на порушення судом норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та у задоволені позову відмовити.

Аеляційна скарга мотивована тим, що рішння суду є незаконним та необгурнтованим. А саме, судом не враховано, що позивач не надав до ПФ необхідних документів на підтвердження наявності у нього трудового стажу достатнього для призначення пенсії за віком з 23.01.2020, тому у призначенні пенсії з дати звернення йому було відмовлено. Повторно ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії 25.01.2021. На підставі доданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу , страховий стаж позивача склав 27 років 08 місяців 01 день і йому було призначено пенсію за віком. Пенсію позивачу обчислено з урахуванням заробітної плати для обчислення пенсії 3153,47 ( 0,34582 * 9118,81) за період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2003 та з 01.07.2007 по 31.03.2009. В електронній пенсійній справі наявна довідка про заробітну плату від 27.01.2020 видана Харківським національним університетом ім. Каразіна за період роботи з 01.01.1985 по 31.12.1990. Акт про результати перевірки вищезазначеної довідки не надходив. Оскільки позивач не надав довідку про заробітну плату, видану підприємством на якому працював ОСОБА_2 або довідку управління праці та соціального захисту населення районних, районних у м.Києві та Севастополі держадміністрацій про заробітну плату виходячи з мінімальної тарифної ставки посадового окладу за відповідною або аналогічною професією ( посадою), пенсійний фронд при нарахуванні позивачу пенсії не мав підстав для застосовування положень Постанови КМУ № 919 від 05.07.2006. Крім цього в реєстрі осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відстуні дані про ОСОБА_2 , як про непрацюючу особу, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю у період з 01.11.2004 по 31.10.2020. Тому суд дійшов помилкового висновку про те, що пенсія позивачу нарахована з порушенням вимог закону.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення ОСОБА_2 , дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд уважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління пенсійного фонду в Харківській області підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись у квітні 2021 року до суду із позовом про встановлення розміру заробітної плати в сумі 5000 грн за період трудової діяльності з 08.02.1992 по 10.12.1998 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду україни в Харківській області перерахувати пенсію з урахуванням зазначеного розміру заробітної плати позивач ( а.с. 2 - 3).

Після уточнення позовних вимог 26.05.2021 ( а.с. 58) ОСОБА_2 просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду україни в Харківській області зарахувати строк з 01.01.2004 року по 11.05.2004 до його пенсійного стажу; для розрахунку суми пенсії за 60 місяців взяти строк з 28.05.1998 по 28.05.2003 з доходом у 10000 грн на місяць; зобов`язати відповідача застосувати значення граничного розміру для коефіцієнта заробітної плати у 15, або 30 прожиткових мінімумів, враховуючи строк його перебування під вартою, багаторічне безпідставне перебування під слідством та запобіжними заходами та 23- річне заняття правозахисною діяльністю з метою особистого захисту; перерахувати розмір пенсії з урахуванням визначеного судом заробітку за період з 28.05.1998 по 28.05.2003 і з дня подання документів для призначення йому пенсії за віком, тобто з 01.02.2020.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, , що йому необгруновано відмовлено у призначенні йому пенсії за віком з 01.02.2020 у розмірі виходячи з середньої заробітної плати за період з 28.05.1998 по 28.05.2003 розрахованої відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 та постанови КМУ № 590 від 27.04.2006, неправомірно не зарахований до пенсійного стажу період догляду за дитиною - інвалідом з 01.01.2004 по 11.05.2004 та не при визначенні розміру пенсії не застосоване значення граничного розміру для коефіцієнта заробітної плати у 15, або 30 прожиткових мінімумів, враховуючи строк його перебування під вартою, багаторічне безпідставне перебування під слідством та запобіжними заходами та 23- річне заняття правозахисною діяльністю з метою особистого захисту

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

При цьому справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень відносно обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат віднесені КАС України до адміністративних справ незначної складності (пункт 3 частини шостої статті 12).

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Кошти Пенсійного фонду України відповідно до статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 вказаного Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України та його управління в районах, містах є суб`єктами владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів. Спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18), від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) та 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У цій справі позивач , вказавши відповідачем у справі Пенсійний фонд України - суб`єкта владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу, просив зобов`язати відповідача: зарахувати до його пенсійного стажу строк з 01.01.2004 п 11.05.2004 ( догляд за дитиною - інвалідом), здійснити перерахунок його пенсії з 01.02.2020, з виконанням вимог закону щодо визначення розміру середньої заробітної плати позивача за період роботи з 28.05.1998 по 28.05.2003 у розмірі 10 000 грн на місяць, застосувати значення граничного розміру для коефіцієнта заробітної плати у 15, або 30 прожиткових мінімумів, враховуючи строк його перебування під вартою, багаторічне безпідставне перебування під слідством та запобіжними заходами та 23- річне заняття правозахисною діяльністю з метою особистого захисту. Позивач посилався на протиправність дій вказаного суб`єкта владних повноважень.

Тобто між сторонами має місце публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

Із урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що суд першої інстанції помилково визначив юрисдикцію спору, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, не врахував, що спір стосовно перерахунку пенсії є публічно-правовим, цей спір виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, а тому належить до юрисдикції адміністративних судів.

Вказаний висновок узгоджується із висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Суд при розгляді справи не встановив природу спірних правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосували норми процесуального права, а тому судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд справи за заявленим нею позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Вказана норма передбачає право позивача протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 255, 256, 367, 377, 381 - 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до головного управління пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання перерахувати пенсію закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2022 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук