Єдиний унікальний номер: 379/905/22
Провадження № 2-з/379/10/22
УХВАЛА

16 вересня 2022 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі судді Музиченко О.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

15.09.2022 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із завою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Того ж дня згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду головуючому судді Музиченко О.О..

Вирішуючи питання забезпечення позову, суд керується положенням ч. 1 ст. 153 ЦПК України, відповідно до якої заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, а тому в порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК розгляд заяви здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що рішенням Таращанського районного суду було частково задоволено позов заявника ОСОБА_1 і визнано незаконним та скасовано рішення № 1516-12- VIII Таращанської міської ради від 27 липня 2021 року щодо відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням № 337-07- VIII Таращанської міської ради від 16.04.2021 було надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, що знаходиться в межах села Станишівка Білоцерківського району. Рішенням № 2417-14- VIII Таращанської міської ради від 28.09.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в с. Станишівка, Таращанської міської ради та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку в межах с. Станишівка Білоцерківського району Київської області для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:009:0019. В ході розгляду справи судом було встановлено, що земельна ділянка, якою користується Заявник ОСОБА_1 площею 70 соток входить у земельну ділянку ОСОБА_2 площею 2,0000 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:009:0019.

Заявник зазначає, що має намір подати до Таращанського районного суду позовну заяву про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 площею 2,0000 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:009:0019, та про скасування рішення № 2417-14-VIII Таращанської міської ради від від 28.09.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка», щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в с. Станишівка, Таращанської міської ради та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку в межах с. Станишівка Білоцерківського району Київської області для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:009:0019.

Заявник вказує, що відповідач почав обробляти спірну земельну ділянку - готуватись до посівної. У разі задоволення його позовних вимог такі дії відповідача спричинять труднощі у виконанні судового рішення, оскільки будуть посіяні сільськогосподарські рослини. Застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірну ділянку, унеможливлює вчинення будь-яких дій щодо відчуження майна, вчинення нотаріальних та реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки. Тому заявник просить:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:009:0019 для ведення особистого селянського господарства в с. Станишівка, Таращанської міської ради, що належить ОСОБА_2 .

- до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки площею 2,0000 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:009:0019 для ведення особистого селянського господарства в с. Станишівка, Таращанської міської ради, що належить ОСОБА_2 .

Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні дані, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом, яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч.1 ст.150 ЦПК України. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України); забороною вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України).

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У ряді правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 910/16505/19, від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 зауважено наступне.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 361/6799/14-ц у своєму рішенні від 10 листопада 2021 року вказав, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні: належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

В цьому ж рішенні Верховий Суд зауважив, що рішення суду на наслідками розгляду позовних вимог про скасування державного акту про право власності на землю та визнання недійсним договору купівлі-продажу не підлягає примусовому виконанню. Тому захід забезпечення позову у вигляді арешту земельної ділянки не є співмірним із заявленими вимогами.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 не навів належного обґрунтування підстав застосування заходів забезпечення позову у даній справі.

Заявником не надано належних і допустимих доказів того, що між ним та ОСОБА_2 дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; відсутні будь-які докази на підтвердження обсягу позовних вимог та даних про особу відповідача. Натомість, наявна у матеріалах справи копія рішення Таращанського районного суду Київської області від 05.08.2022 у справі №379/778/21, на яку посилається заявник, містить відмітку про те, що вказане рішення не набрало законної сили. Крім того, відомості про набрання цим рішенням законної сили в Єдиному державному реєстр судових рішень станом на 16.09.2022 відсутні.

Суд також зауважує, що рішення суду за наслідками розгляду позовних вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 , та скасування рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в межах села Станишівка» щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 - не підлягає примусовому виконанню. Тому захід забезпечення позову у вигляді арешту земельної ділянки не є співмірним із позовними вимогами, які заявник має намір заявити.

Щодо такого заходу забезпечення позову, як «заборона будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки», - він є неконкретизованим і не передбачений положенням ч.1 ст. 150 ЦПК України. Вжиття такого заходу забезпечення позову становитиме непропорційне втручання в права власника земельної ділянки та може призвести до невиправданих негативних наслідків.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність заяви про забезпечення позову, а тому відсутність підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.149 -153, 352-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.09.2022.

Суддя Таращанського районного суду Київської області Ольга МУЗИЧЕНКО