Справа № 674/255/22
Провадження № 2/674/234/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницькоїобласті в складі:

головуючоїсудді ШафіковоїЮ.Е.,

за участю секретаря Проценко Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Наталюка Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дунаївці цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до Дунаєвецької міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Дунаєвецької міської ради, третя особа ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 літ «А», загальною площею 51,1 кв.м, в тому числі, житловою площею 34,9 кв.м, погріб літ «Б», огорожа металева літ «N», загальною вартістю 91200,00 грн.

Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок за адресою АДРЕСА_2 (теперішній АДРЕСА_1 було надано у власність батьку померлого чоловіка ОСОБА_5 за рішенням виконкому Дунаєвецької міської ради №15 від 01.09.1958 року. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину батька син ОСОБА_4 прийняв як єдиний спадкоємець, а спадкоємицею після смерті чоловіка ОСОБА_4 є дружина - позивачка ОСОБА_3

14.01.2022 позивачка виготовила на будинок технічний паспорт.

Проте, при зверненні до приватного нотаріуса Шевченко Н.В. з метою оформлення спадкових прав, отримала постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 08.02.2022 №65/02-31, оскільки не надано документів на підтвердження належності будинку спадкодавцеві. Так, згідно відмови нотаріуса зазначено, що ОСОБА_4 успадкував після смерті батька 46/100 частин житлового будинкув АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, правовстановлюючі документи на 54/100 будинку не надано, встановити кому належить дана частина будинку не можливо. Крім того, до нотаріуса звернулась ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після батька ОСОБА_6 та також просить видати їй свідоцтво про право на спадщину на частину вищевказаного будинку, однак не надала правовстановлюючих документів.

Позивачка наголошує, що ОСОБА_2 не має права спадкування на будинок, ОСОБА_6 за життя не заявляв своїх прав на таке майно.

Таким чином, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, просить в судовому порядку визнати за нею таке право.

Ухвалою судді від 24 лютого 2022 року у справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 06 липня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач - Дунаєвецька міська рада у поданому відзиві вважає за можливе визнати за ОСОБА_3 право власності на частину спірного будинку у розмірі 46/100, що підтверджено належними, допустимими та достовірними доказами, щодо задоволення позову у повному обсязі поклались на думку суду.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила суду, що померлий ОСОБА_4 був єдиним спадкоємцем свого батька ОСОБА_5 щодо належного йому будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , проте, правовстановлюючий документ за життя ОСОБА_5 втрачено,та йому з невідомих причин видано дублікат свідоцтва про право власності лише на 46/100 будинку замість 100%. Цю частину спадкового майна у встановленому законом порядку син оформив, отримавши свідоцтво про право на спадщину на 46/100 будинку, щодо іншої частини в розмірі 54/100 правовстановлюючий документ відсутній. Проте, позивачка вважає, що її померлий чоловік є спадкоємцем будинку в цілому, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, оформити спадкові права у позасудовому порядку не можливо.

Відповідач - Дунаєвецька міська рада повноважного представника в судове засідання не направив, подала заяву, у якій розгляд справи просять провести без участі свого представника.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та її представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову. Так, представник третьої особи зазначив, що позивачка, як спадкоємиця свого чоловіка, має право на оформлення спадкових прав на спірний будинок у частці, яка належала спадкодавцю в розмірі 46/100 згідно правовстановлюючого документу, жодних перешкод у оформленні такого майна у позасудовому порядку немає, ніхто не оспорює дане право позивачки, спір відсутній. Щодо іншої частини будинку в розмірі 54/100, відсутні будь-які докази щодо належності вказаної частини будинку спадкодавцю, вказане майно було колгоспним двором на яке також претендує ОСОБА_2 , у зв`язку з наведеним, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

До майна померлого приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Шевченко Н.В. заведено спадкову справу №141/2021 за заявою позивачки ОСОБА_3 , інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

08.02.2022 ОСОБА_3 звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, в якій зазначила, що на день смерті у її чоловіка залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 , вказане майно являється особистою приватною власністю померлого. Нотаріусом роз`яснено їй можливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 46/100 частин домоволодіння, але просить видати свідоцтво на весь будинок або винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №65/02-31 від 08.02.2022 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на означений житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на цілий будинок. Зокрема, вказано, що згідно поданих документів Дунаєвецького КП «Інвентарбюро» померлий ОСОБА_4 успадкував після смерті свого батька 46/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. Правовстановлюючі документи на 54/100 частини житлового будинку ОСОБА_3 не надала та встановити кому належить ця частина майна неможливо. Крім того, ОСОБА_2 як спадкоємець ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса Григор`єва С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку в АДРЕСА_2 , проте також не надала правовстановлюючих документів.

Наведені обставини перешкоджають оформленню спадкових прав позивачки та стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи обґрунтованість доводів позивачки щодо належності ОСОБА_4 спадкового майна, наведених нею на підтвердження позовних вимог, при застосуванні норм права судом враховується наступне.

Згідно архівного витягу від 16.02.2022 №Л-63/01.01-14/2022 з рішення виконкому Дунаєвецької міської ради від 01.09.1958 №15 визнано право особистої власності на домоволодіння та вирішено видати свідоцтво громадянам, серед яких значиться ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , 100%.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та до його майна Дунаєвецькою Державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №193-1998, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину був син ОСОБА_4 .

Так, згідно поданої заяви про прийняття спадщини від 16.04.1998 ОСОБА_4 , зазначив, що на момент смерті спадкове майно складалось із 46/100 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підтвердження подав дублікат свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.02.1998 на 46% домоволодіння.

Довідкою-характеристикою Дунаєвецького БТІ №6 від лютого 1998 року підтверджується, що ОСОБА_4 видано дублікат свідоцтва про право власності від 10.02.1998 року на ім.»я ОСОБА_5 на 46% ідеальної долі частити будинку, розміром житлової площі 14,8 кв.м., рік побудови 1957, процент зносу 50%.

На означену частину будинку у 1998 році видано свідоцтво про право на спадщину на ім.»я ОСОБА_4 , яке є чинним.

У 2001 році ОСОБА_4 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ-020026 отримав у власність земельну ділянку, розташовану під вищевказаним будинком.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 спадкоємицею є дружина ОСОБА_3 , яка бажає оформити спадкові права на будинок в цілому, на який виготовила технічний паспорт від 14.01.2022, загальна площа будинку за паспортом становить 51,1 кв.м, житлова 34,9 кв.м.

Згідно довідки комунального підприємства Дунаєвецької міської ради БТІ від 17.01.2022 №2 ОСОБА_5 20.09.1958 видано свідоцтво про право власності на домоволодіння в АДРЕСА_2 , на підставі рішення Дунаєвецької міської ради №15 від 01.09.1958 року, свідоцтво власник втратив. 10.02.1998 року видано дублікат свідоцтва на 46/100 частини домоволодіння, яке успадкував ОСОБА_4 ..

Проте, як з`ясовано судом, правовстановлюючий документ на 54% частини спірного будинку відсутній, у зв`язку з чим позивачці відмовлено в оформленні спадкових права на цілий будинок.

При виборі норм права до спірних правовідносин, судом враховується таке.

У відповідності до положень статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто, до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належать спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно п.п. 4.15, 4.18 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства Юстиції від 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Позивачці було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на означений будинок, оскільки правовстановлюючий документ щодо належності права власності ОСОБА_4 на 54/100 частини будинку відсутній.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Нормами ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону визначено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" зазначено, що до 2004 року нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Як з`ясовано судом, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , побудований у 1957 році.

У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР затверджено Інструкцію, якою визначено Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР.

Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких перелічено у додатку №1 Інструкції, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Так, до правовстановлюючих документів згідно Переліку за Додатком № Інструкції віднесено, серед іншого, рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянкита затверджений виконкомом акт про прийняття будинку (будинків) в експлуатацію; свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Крім того, згідно п.20 Інструкції у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або

селища міського типу при наявності погосподарських книг сільської Ради

депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки

будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним

дворам.

Разом з цим, до позовної заяви не додано будь-яких доказів щодо належності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 права власності на спірний будинок в цілому, зокрема, рішення про відведення земельної ділянки у безстрокове користування ОСОБА_5 з цільовим призначенням для будівництва індивідуального житлового будинку; акт про прийняття будинку в експлуатацію, свідоцтво про право приватної власності на 100% домоволодіння, виписки з погосподарських книг.

При цьому, суд наголошує, що рішення виконкому Дунаєвецької міської ради від 01.09.1958 №15, який визнано право особистої власності на домоволодіння та вирішено видати свідоцтво ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , не є правовстановлюючим документом, а лише створювало підставу для видачі правовстановлюючого документа.

Натомість, в матеріалах справи міститься дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний будинок, у якому частка ОСОБА_5 становить 46%, яке ніким не оспорювалось та є чинним. Дане свідоцтво було подано його спадкоємцем ОСОБА_4 для оформлення спадкових прав, де своєю заявою до нотаріуса підтвердив, що станом на момент смерті ОСОБА_5 належала ця частина будинку.

Суд також зазначає, що дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал, а його видача полягає у відтворенні оригінального тексту, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин, тобто має однакову юридичну силу з оригіналом. Таке визначення дубліката викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 161/3245/15-ц.

Тому, належним правовстановлюючим документом щодо 46% частини будинку в АДРЕСА_2 є свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_4 .. З врахуванням наведеного, у позивачки, як спадкоємиці ОСОБА_4 відсутні перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину на таке майно, що також підтверджено інформацією нотаріуса.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, в судовому порядку право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У відповідності до ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів існування та втрати правовстановлюючого документа на 100% спірного домоволодіння за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 матеріали справи не містять, крім того відмінною є і житлова площа будинку, яку вказано у дублікаті свідоцтва про право власності 14,8 кв.м. та площа будинку за даними технічного паспорта 34,9 кв.м. Факт наявності чинного правовстановлюючого документа на 46% будинку ніким не оспорюється, перешкод в оформленні позивачкою спадкових прав на таке майно немає, позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування на 54% домоволодіння не заявлялись та не можуть бути вирішені судом з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства.

З врахуванням викладеного вище, проаналізувавши докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Іншісудовівитрати, пов`язані з розглядом справи, у разі повного задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов не підлягає до задоволення, а отже судовівитратислідзалишити за позивачкою.

Керуючисьстаттями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Дунаєвецької міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_3 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), РНОПКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Дунаєвецька міська рада (місцезнаходження: Хмельницька область, м.Дунаївці, вул. Шевченка,50, );

третя особа: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 30.09.2022 року.

Суддя Ю. Е. Шафікова