Справа № 346/3482/21
Провадження № 22-ц/4808/973/22
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Максимів Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 червня 2022 року, в складі судді Яремин М.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя орган опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з 24.09.2011 року перебував з відповідачкою в шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09.01.2020 року шлюб між ними розірвано, сина залишено на проживанні з матір`ю. Зазначив, що через непорозуміння з колишньою дружиною він втратив зв`язок з сином, відповідачка не дає йому можливості приймати участь у його вихованні.

У липні 2020 року відповідачка вивезла сина в Республіку Польща, повертатись не планує, чим створює йому перешкоди у спілкуванні з сином. Телефоном син повідомив йому про цькування зі сторони дітей та вихователів у садку, крім того, існує мовний бар`єр, тому вважає що відносно його сина вчиняється психологічне насильство, якому він як батько не може завадити.

Відповідачка позбавляє його права вирішувати будь-які питання, пов`язані з фізичним та духовним розвитком сина, забезпечувати та виховувати сина. На прохання мирним шляхом вирішити дані питання відповідач не реагує та чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні і спілкуванні із сином та визначити такі способи його участі у вихованні та спілкуванні із малолітнім сином: побачення три рази на тиждень (два дні - з урахуванням режиму (графіку) відвідування шкільного закладу, такі дні визначаються за домовленістю між батьками; один день - субота з 10:00 год. до 20:00 год.). Спілкування із сином має відбуватися за фактичним місцем проживання позивача, що в АДРЕСА_1 , та позивач зобов`язується вчасно повернути сина за місцем його проживання; другу половину літніх канікул, а саме липень, дитина проводить з батьком; необмежене спілкування позивача із сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька з сином; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення із сином або цей день передує дню побачення, чи є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; в дні побачення із сином позивач має право забирати його зі школи та приводити за місцем його постійного проживання, що в АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача за день до зустрічі із сином надавати позивачу в телефонному режимі або усно точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити позивача про це особисто на наступний день з дня настання таких змін, а також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу та 50 % сплаченого судового збору.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період його перебування на території м. Коломия Івано-Франківської області, кожного четверга з 13:00 год. до 18:00 год.; друга та четверта п`ятниця місяця з 13:00 год. до 18:00 год.; перша і третя п`ятниця місяця з 13:00 год. до 18:00 год. неділі.

В решті вимог відмовлено в зв`язку з їх безпідставністю.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що затвердженим рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради №373 від 20.12.2021 року визначено як один з способів участі батька у спілкуванні з малолітньою дитиною, це спілкування за межами України, однак суд першої інстанції не погодився з таким висновком, оскільки вважав що такий наданий з перевищенням повноважень.

Вважає що по закінченні воєнного стану він буде мати фінансову можливість поїхати до республіки Польща та відвідати сина.

Крім того, зазначив апелянт, його позбавлено спілкування з сином на літніх канікулах. Суд першої інстанції залишив поза увагою також вимогу що стосується спільного відпочинку та спілкування засобами зв`язку з сином.

Просив суд ухвалити рішення яким визначити способи у спілкуванні з сином, а саме побачення три рази на тиждень: два дні на тиждень з урахуванням режиму (графіку) відвідування шкільного закладу, як в Україіні так і в республіці Польща та визначаються за домовленістю між батьками; один день - субота з 10:00 год до 20:00 год спілкування з сином за місцем проживання батька, за адресою АДРЕСА_1 , або за місцем проживання відповідачки у республіці Польща.

Крім того, просив визначити час для спільного відпочинку з сином, а саме: друга половина літніх канікул (липень місяць) як в Україні так і в республіці Польща; необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; телефонне спілкування може відбуватись в період з 09:00 год до 20:00 год; у разі якщо святкові дні припадають на день побачення з сином або цей день передує дню побаченню, чи є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком як в Україні так і в республіці Польща; в дні побачення з сином, позивач має право забрати сина зі школи та проводити до дому за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_2 або за місцем тимчасового проживання в республіці Польща.

Зобов`язати ОСОБА_2 , за день до зустрічі з сином, надавати позивачу в телефонному режимі або усно, точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто на наступний день з дня настання таких змін.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду першої інстанції постановлене з неповним з`ясування всіх обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги обґрунтовано тим, що вона жодним чином не чинить позивачу перешкод у спілкуванні з сином, що підтверджено рішенням суду, однак суд першої інстанції в порушення ст. 159 СК України безпідставно задовольнив позов в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Зазначила, що позивач до звернення в суд з даним позовом жодного разу не звертався до органу опіки та піклування із заявою щодо визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції послався на рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради №373 від 20.12.2021 року «Про затвердження висновку щодо участі батька у вихованні дитини», яким затверджено висновок щодо розв`язання спору про участь батька у вихованні дитини, та визначено дні та години для виховання та спілкування з сином.

Висновок органу опіки та піклування було отримано під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, та в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач не виконує рішення виконавчого комітету №737 від 20.12.2021 року.

Позивач ні рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради №373 від 20.12.2021 року, ні висновок органу опіки та піклування не оскаржував, не надано позивачем і доказів того, що відповідач не виконує вищезазначені рішення органу опіки та піклування.

На думку відповідачки, судом першої інстанції не встановлено, що нею чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною позивачу, тому суд не мав підстав для визначення способу участі позивача у вихованні дитини, дублюючи частково рішення органу опіки та піклування щодо встановлення участі та способу батька у вихованні дитини.

Крім того, в матеріалах справи відсутня інформація про те, що позивач звертався із заявами до органу опіки та піклування Коломийської міської ради, правоохоронних органів з приводу невиконання відповідачем рішення про його участь у спілкуванні з дитиною.

Апелянт ОСОБА_2 вважає, що права позивача, як батька дитини ніколи не були порушені, оскільки жодних доказів того, що йому чиняться перешкоди в такому спілкуванні відсутні.

Зазначила, що проживаючи на даний час за кордоном син відвідує дошкільний навчальний заклад, різноманітні гуртки, за дитиною здійснюється медичний догляд, є свої друзі, тобто дитина перебуває у комфортних умовах.

Посилаючись на вказані обставини, просила рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Правом на подачу відзиву сторони не скористались.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, заперечив щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , підтримуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , заперечив вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на її необгрунтованість.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Коломийського міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутності сторін, які не з`явилися, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення часткове задоволення позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з нею, враховуючи принцип рівності батьків у вихованні дитини, визначив спосіб участі відповідача у вихованні сина в період перебування його на території м. Коломия Івано-Франківської області шляхом систематичних побачень згідно із запропонованим органом опіки та піклування графіком, а саме в період перебування сина на території м. Коломия (в Україні): кожного четверга з 13:00 год. до 18:00 год.; друга та четверта п`ятниця місяця з 13:00 год. до 18:00 год.; перша і третя п`ятниця місяця з 13:00 год. до 18:00 год. неділі. Що стосується визначення способів участі батька у спілкуванні з малолітньою дитиною за межами України, суд вважав не достатньо обгрутованим та наданим з перевищенням повноважень органу опіки та піклування для визначення таких способів в Республіці Польща, враховуючи проживання дитини на території іншої держави, обстеження умов проживання щодо якої органом опіки та піклування не проведено.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Із матеріалів справи вбачається що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 22.08.2020 р. є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 січня 2020 року шлюб між сторонами розірвано, сина залишено на проживанні з матір`ю ОСОБА_4 (а.с. 14-15).

Судом встановлено, що 12 лютого 2021 року та 01 лютого 2021 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали карти побуту НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відповідно, (а.с. 65, 66).

Відповідно до копії інформації, виданої 03 березня 2021 року директором дитячого садка «Країна казок Ілона Ющак», а також копії договору, укладеного між директором останнього та ОСОБА_11 , ОСОБА_10 відвідував групу Нульового класу у дитячому садку «Країна казок ОСОБА_12 »; охоче брав участь у заняттях, під час занять і в грі з дітьми розмовляв польською мовою, не виникало жодних проблем з його вихованням, увічливо звертався до своїх ровесників і дорослих осіб (а.с. 63, 68-69).

03 липня 2021 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_14 », що стверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , актовий запис № 338 від 03.07.2021 року (а.с. 40).

Відповідно до нотаріально засвідченого перекладу копії заяви «Мальбрук» ОСОБА_15 , ОСОБА_9 працевлаштована у вказаній фірмі на основі трудового договору від 20 серпня 2020 року на необмежений час ( а.с. 64 ).

Згідно з даними копії довідки від 06 жовтня 2021 року, виданої Самостійним громадським закладом охорони здоров`я в Цеґлуві-01, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пацієнтом вказаного закладу, подано декларацію до ПМСД в Цеґлуві 02 вересня 2020 року (а.с. 67).

Згідно довідки № 171/2021, виданої 07.10.2021 року директором Державної початкової школи ім. Богатерських Гарцежи Цеґлува (шкільний комплекс в Цеґлуві), ОСОБА_10 , який проживає: 05-319 Цеґлув, Хаброва, 3, відвідує вказаний навчальний заклад, перший клас ( а.с. 70).

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (Вх.277/22-Вх від 06.01.2022 року) відповідач ОСОБА_9 в період з 27 липня 2020 року по 26 червня 2021 року неодноразово здійснювала перетин державного кордону України в напрямку «Виїзд-В`їзд», останній раз - 26 червня 2021 року в напрямку «В`їзд» на територію України в пункті пропуску «Рава-Руська». ОСОБА_10 27 липня 2020 року здійснив перетин державного кордону України в напрямку «Виїзд» з території України в пункті пропуску «Рава-Руська» (а.с. 112).

Згідно з даними акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей Коломийської міської ради 30 листопада 2021 року, проведено обстеження умов проживання житла за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_16 , матір співмешканки ОСОБА_1 ; для виховання та розвитку дитини створено умови: наявне окреме місце для сну дитини. За цією адресою проживає ОСОБА_1 - приватний підприємець, батько дитини ОСОБА_17 ; стосунки між батьком і дитиною доброзичливі, спілкуються в телефонному режимі з перешкодами (а.с. 126).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року (справа № 346/2098/21) апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні позову про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на виїзд малолітньої дитини за кордон та дозволу на такий виїзд без згоди та супроводу батька - без змін (а.с. 180-184).

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей 150,153, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини, згідно ст. 157 СК України, вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1.2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, згідно ч.4-6 ст. 19 СК України, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради № 373 від 20.12.2021 року «Про затвердження висновку щодо участі батька у вихованні дитини» затверджено висновок щодо розв`язання спору про участь батька у вихованні дитини, згідно якого, виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином такі дні та години: в період перебування сина на території м. Коломия (в Україні): кожного четверга з 13:00 год. до 18:00 год.; друга та четверта п`ятниця місяця з 13:00 год. до 18:00 год.; перша і третя п`ятниця місяця з 13:00 год. до 18:00 год. неділі. За можливості перебування батька в Республіці Польща, де проживає його син: кожного четверга з 13:00 год. до 18:00 год.; друга та четверта п`ятниця місяця з 13:00 год. до 18:00 год.; перша і третя п`ятниця місяця з 13:00 год. до 18:00 год. неділі.

Суд першої інстанції, відповідно до ч.6 ст. 19 СК України, не погодився з висновком виконавчого комітету в частині визначення способів участі батька у спілкуванні з малолітньою дитиною за межами України, та дійшов правильного висновку про те, що такий наданий з перевищенням повноважень органу опіки та піклування для визначення таких способів участі батька у спілкуванні з дитиною в Республіці Польща, враховуючи проживання дитини на території іншої держави, обстеження умов проживання щодо якої органом опіки та піклування не проведено.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дитини та здійснення його права на особисте спілкування з нею, враховуючи принцип рівності батьків у вихованні дитини, необхідно визначити спосіб участі відповідача у вихованні сина в період перебування його на території м. Коломия шляхом систематичних побачень згідно із запропонованим органом опіки та піклування в цій частині графіком.

Згідно пояснень апелянта ОСОБА_1 , він звернувся до суду в Польщі щодо вирішення спору про повернення сина на територію України, однак у зв`язку з воєнним станом в Україні, розгляд даної справи призупинено.

Беручи до уваги обставини, що склалися станом на час ухвалення рішення суду першої інстанції та факт перебування малолітнього сина ОСОБА_5 в Польщі, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції спосіб участі батька у вихованні сина відповідає як інтересам батьків так і інтересам дитини.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що з урахуванням змін щодо місця проживання неповнолітнього сина, а також враховуючи воєнний стан в Україні, беручи до уваги розвиток та потреби дитини, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що визначаючи спосіб його участі у вихованні сина, суд фактично позбавив його спілкування з сином на літніх канікулах та спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, оскільки як убачається із змісту позовної заяви позивач у телефонному режимі спілкується з сином. Будь-які докази того про те, що відповідачка чинить позивачу перешкоди щодо його участі у вихованні та спілкуванні з сином на літніх канікулах на території Польщі суду не представлено.

Доводи позивача зводяться до того, що позивачка чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з сином, оскільки у липні 2020 року вивезла сина в Польщу та не планує повертатись в Україну.

Посилання апелянтки на те, що судом першої інстанції не встановлено, що нею чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною позивачу, тому суд не мав підстав для визначення способу участі позивача у вихованні дитини, не заслуговують на увагу, оскільки встановлено, що відповідачка маючи дозвіл на вивезення дитини за кордон на короткотривалий період у липні 2020 року, станом на час пред`явлення позивачем позову у липні 2021 року не повернула сина на Україну, а тому за таких обставин наявні підстави для висновку про те, що питання виховання дитини не вирішуються батьками спільно та наявні підстави для визначення способу участі батька у вихованні дитини у судовому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 червня 2022 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський