РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/11834/21

Провадження № 22-ц/4815/686/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління Міністерства внутрішніх справ України

відповідач - Державна казначейська служба України

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року у складі судді Бучко Т. М., ухвалене в м. Рівне о 14 годині 52 хвилини, повний текст рішення складено 29 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за невиконання грошового зобов`язання. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 листопада 2014 року у належному йому на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 , слідчим СУ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_2 проведено обшук відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2014 року у справі № 569/18069/14-к. Під час обшуку у вітальні слідчим було виявлено грошові кошти в сумі 80 000 доларів США. Грошові кошти були упаковані в металеву коробку та вилучені. Вилучені в ході обшуку грошові кошти були доставлені 25 листопада 2014 року до службового кабінету слідчого ОСОБА_2 та поміщені в індивідуальний сейф. 26 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого СУ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_2 із заявою про повернення коштів в сумі 80 000 доларів США, які були вилучені в нього під час обшуку. При подачі заяви з`ясувалося, що в ніч з 25 на 26 листопада 2014 року вилучені під час обшуку грошові кошти в сумі 80 000 доларів США були викрадені з кабінету слідчого, чим позивачу заподіяно матеріальну шкоду. Наведені обставини підтверджуються вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 07 грудня 2015 року у справі № 569/575/15-к. Грошові кошти у строки, встановлені кримінальним процесуальним законом, повернуті не були. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 5 березня 2019 року у справі № 569/4199/15-ц стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 2146400 грн, що еквівалентно 80 000 доларів США. В ході розгляду вказаної справи встановлено заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди, визначено її розмір та підтверджено наявність у відповідачів грошового зобов`язання. За змістом ч.5 ст.171 КПК України (в редакції, яка була чинною станом на дату вилучення грошових коштів) клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Після вилучення грошових коштів слідчим не було подано до суду клопотання про їх арешт і судом не було постановлено ухвали з даного процесуального питання. Отже, грошові кошти підлягали негайному поверненню. Обов`язок з повернення грошових коштів в сумі 80000 доларів США в Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області виник негайно, а з 26 листопада 2014 року розпочалося прострочення виконання такого грошового зобов`язання. Внаслідок заподіяння позивачу матеріальної шкоди, що полягає у неповерненні грошових коштів в строки, встановлені кримінальним процесуальним законом, у відповідачів виникло грошове зобов`язання, яке не виконано ними до цього часу. Оскільки відповідачами прострочене таке грошове зобов`язання, позивач має право на захист свого майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від відповідачів за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати позивачу, шляхом стягнення трьох процентів річних за весь час прострочення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 26 листопада 2014 року по дату подання позовної заяви 08 червня 2021 року. Згідно розрахунку сума 3 % річних за вказаний період становить 15 682,19 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 426 434,82 грн з урахуванням курсу гривні відносно долара США 27,1923 грн за 1 долар США. Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами є Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, дії якого призвели до завдання шкоди позивачу, та Державна казначейська служба України як орган, який відповідно до закону здійснює повернення коштів з бюджету. Просив суд стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 426 434 грн 82 коп. у відшкодування 3% річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, а також витрати по оплаті судового збору та витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 426434 грн 82 коп. у відшкодування 3 % річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання. Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 4 264 грн 34 коп. у відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом та обґрунтоване тим, що відповідачем УМВС України в Рівненській області порушено зобов`язання з негайного повернення позивачу грошових коштів в сумі 80000 доларів США, внаслідок чого в останнього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст.625 ЦК України. Судом також враховано, що положення ст. 625 ЦК України поширюються не лише на договірні, а й на деліктні правовідносини, які мають місце у цьому спорі.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Державна казначейська служба України оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не є обов`язковою підставою для залучення до участі в справі у якості відповідача ДКС України чи її територіального органу. Стверджує, що ДКС України не вчинила щодо позивача жодних протиправних дій, не утримувала та не користувалася коштами, належними до сплати позивачу, а тому вона не є боржником у грошовому зобов`язанні, що виникло між ОСОБА_1 та УМВС України, у зв`язку з чим стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання є безпідставним. Пояснює, що на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області було скеровано за належністю заяву про виконання судового рішення. Додає, що у відповідності до вимог п. 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників ГУ ДКС України у Рівненській області звернулося до УМВС України у Рівненській області та Прокуратури Рівненської області з метою надання відомостей, які можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача, на які, у свою чергу, було отримано відповіді про відсутність таких документів. Після цього документи щодо виконання виконавчого листа було направлено Головним управлінням до Державної казначейської служби України, про що повідомлено і стягувача. Вважає, що ним дотримано вимог закону щодо порядку та строків опрацювання та подальшого направлення виконавчого листа для виконання до Державної казначейської служби України. Просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 - адвоката Дяденчук Анатолій Іванович просить залишити рішення суду першої інстанції без зміни, а апеляційну скаргу - відхилити. Одночасно ним заявлено клопотання про стягнення витрат у сумі 20 000,00 грн. по оплаті професійної правничої допомоги.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року у цивільній справі № 569/4199/15-ц задоволено позов ОСОБА_1 до УМВС України в Рівненській області, Державної казначейської служби України, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2146400 грн, що еквівалентно 80 000 доларів США за курсом НБУ станом на 05 березня 2019 року.

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 5 березня 2019 року залишено в силі.

Вказаним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року встановлено, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 14 листопада 2014 року слідчому ОСОБА_2 в межах кримінального провадження № 0000107 було надано дозвіл на проведення обшуку у житлі та іншому володінні ОСОБА_3 (зятя позивача) за місцем його фактичного проживання в будинку АДРЕСА_1 .

24 листопада 2014 року за цією адресою був проведений обшук, за результатами якого, серед іншого, у вітальні в металевій коробці були виявлені грошові кошти в сумі 80 000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США.

Вилучені в ході обшуку речі, в тому числі грошові кошти, слідчим Управління МВС України в Рівненській області ОСОБА_2 близько 08 години 25 листопада 2014 року були доставлені до службового кабінету в будівлі обласного управління МВС України в Рівненській області та поміщені в індивідуальний сейф.

В ніч з 25 на 26 листопада 2014 року тимчасово вилучене під час обшуку помешкання позивача майно з кабінету слідчого зникло.

Згідно висновку службового розслідування за фактом незадовільного виконання окремими посадовими особами УМВС України в Рівненській області функціональних обов`язків щодо дотримання порядку зберігання і схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, технічного укріплення органів і підрозділів внутрішніх справ та організації охорони на об`єктах обласного управління, за наслідками проведеного службового розслідування встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні дисциплінарного проступку, який виразився у незабезпеченні схоронності тимчасово вилученого майна.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 7 грудня 2015 року у справі № 569/575/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Вироком суду встановлена вина слідчого УМВС України в Рівненській області ОСОБА_2 у незбереженні вилучених у позивача грошових коштів.

26 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого СУ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_2 із заявою про повернення вилучених в його будинку за адресою АДРЕСА_1 його особистих коштів в сумі 80 000 доларів США.

Відповідно до ст.169 КПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема у випадках, передбачених ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 цього кодексу.

Згідно з ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У встановлений ч.5 ст.171 КПК України строк слідчим УМВС України в Рівненській області ОСОБА_2 не подано до суду клопотання про арешт вилучених у будинку ОСОБА_1 грошових коштів, а відтак, з 26 листопада 2014 року відповідач УМВС України в Рівненській області зобов`язаний був повернути позивачу вилучене майно - грошові кошти в сумі 80 000 доларів США.

Перерахування коштів на користь ОСОБА_1 здійснено казначейством 14 липня 2021 року відповідно до виконавчого листа по справі № 569/4199/15-ц.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок неправомірних дій відповідача Управління Міністерства внутрішніх справ України йому було завдано матеріальну шкоду, яка полягає у неповерненні грошових коштів в строки, встановлені кримінальним процесуальним законом, що, у свою чергу, дає йому право на захист свого майнового права та інтересу шляхом отримання компенсації від відповідачів за користування утримуваними грошовими коштами у вигляді трьох процентів річних за весь час прострочення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а відтак її приписи поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Факт завдання позивачу шкоди через втрату вилучених під час обшуку його особистих грошових коштів та наявність зобов`язання щодо виплати позивачу грошових коштів у сумі 80000 доларів США встановлений рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 березня 2019 року, яке набрало законної сили після апеляційного та касаційного перегляду.

Виходячи з того, що УМВС України в Рівненській області порушило зобов`язання з негайного повернення позивачу грошових коштів в сумі 80 000 доларів США, у ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України.

Наявний у матеріалах справи розрахунок трьох процентів річних за період з 26 листопада 2014 року до 08 червня 2021 року, наданий стороною позивача, згідно якого сума трьох процентів річних від простроченої суми 80 000 доларів США становить 15 682,19 долари США, що еквівалентно 426434,82 грн за курсом гривні відносно долара США станом на 08 червня 2021 року 27,1923 грн за 1 долар США.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц зробила висновок, що три проценти річних, передбачені ст.625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються, виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності з нормами закону, які їх регулюють, а також судовою практикою, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов`язання УМВС України в Рівненській області та стягнення їх з держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок державних коштів державного бюджету.

Покликання апеляційної скарги Державної казначейської служби України на те, що нею дотримано визначеного законом порядку і строків виконання виконавчого листа у відповідності до закону, з огляду на що воно не може нести відповідальність перед позивачем у цьому спорі, апеляційним судом відхиляються.

Як встановлено судом, позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних за ч.2 ст.625 ЦК України з підстав прострочення виконання грошового зобов`язання щодо повернення вилучених грошових коштів.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. У цій справі таким органом є Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, а тому доводи представника відповідача щодо неналежного відповідача безпідставні.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

З цих міркувань посилання апелянта на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» відхиляються, оскільки він поширюється на підстави невчасного виконання рішення суду про відшкодування матеріальної шкоди, тоді як у даному випадку має місце прострочення виконання грошового зобов`язання щодо повернення вилучених грошових коштів.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року.

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука Анатолія Івановича про стягнення витрат у сумі 20 000,00 грн. по оплаті професійної правничої допомоги відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.