Справа № 199/8767/21
(2/199/613/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

02.09.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Хамула А.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпрогаз» про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що їй на праві приватної власності належить 7/10 квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , за адресою якої з 29 грудня 2014 року відповідачем на підставі договору надаються послуги з газопостачання, для обліку споживання якого встановлений відповідний лічильник. Наразі в квартирі мешкає позивач та її син ОСОБА_3 , і всі спожиті послуги відповідача оплачуються позивачем в повному обсязі відповідно до показань приладу обліку, заборгованість відсутня, а станом на 01 вересня 2018 року існувала переплата, а в період з 01 жовтня 2018 року по 03 жовтня 2021 року позивач здійснила платежі на рахунок відповідача на загальну суму 23640,41 гривень. В той же час, в жовтні 2021 року на адресу позивача надійшло повідомлення про наявність заборгованості станом на жовтень 2021 року в розмірі 512580,5 гривень за спожитий природній газ, а також вказано, що кількість осіб, зареєстрованих за адресою житла позивача, становить шість осіб. За таких обставин, посилаючись на неправомірність нарахування позивачу означеного боргу, позивач просила суд визнати дії відповідача щодо нарахування спірної заборгованості за послуги газопостачання незаконними та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, повністю виключивши зазначену суму заборгованості.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

27 червня 2022 року до суду від АТ «Дніпрогаз» надійшов відзив, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача, оскільки внаслідок змін у законодавстві АТ «Дніпрогаз» з 2015 року надає послуги з розподілу, а не постачання природнього газу, спірну заборгованість з постачання природного газу виставлено позивачу не відповідачем, а іншим суб`єктом господарювання, якого вказано у копії наданого самим позивачем рахунку. Послався представник відповідача і на некоректність заявлених позовних вимог, оскільки замість газопостачання наразі різними суб`єктами господарювання здійснюється діяльність з розподілу та постачання природного газу.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено в судове розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав. Заяв/клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, заміну неналежного відповідача позивачем суду ані в підготовчому, ані в судовому засіданнях не заявлялось.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, на питання суду пояснив, що позивачу відповідачем спірна заборгованість до стягнення не виставлялась, АТ «Дніпрогаз» є неналежним відповідачем у справі.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті у даному судовому засіданні.

Вислухавши позивача, представника відповідача, а також ознайомившись із матеріалами цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їх правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 вересня 1997 року є власником 7/10 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , за адресою якого станом на 25 вересня 2017 року зареєстроване місце проживання позивача та її сина ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, копією реєстраційного посвідчення, копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення осіб.

Також судом встановлено, що 29 грудня 2014 року між позивачем, як споживачем, та ПАТ «Дніпрогаз», як виконавцем, було укладено договір про надання населенню послуг з газопостачання, за умовами якого виконавець зобов`язався безперервно надавати споживачеві, членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 , послуги з постачання природного або скрапленого газу для побутових потреб, а споживач своєчасно оплачувати такі послуги. Дані обставини підтверджуються копією вказаного договору.

Відповідно до наданих позивачем копій квитанцій вбачається, що остання протягом 2018-2021 років здійснювала оплату послуг як з розподілу природного газу (отримувач платежу АТ «Дніпрогаз»), так і з постачання природного газу (отримувач платежу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»).

Крім того, судом з наданих позивачем копій виставлених рахунків вбачається, що АТ «Дніпрогаз» виставляло позивачу рахунок за надані послуги з розподілу (доставку) природного газу, вартість таких послуги станом на 11 та 23 жовтня 2021 року становила 111,38 гривень. Разом з тим, оспорювану позивачем за даним позовом суму заборгованості станом на 11 жовтня 2021 року в розмірі 51280,5 гривень було виставлено позивачу до сплати за надані послуги з постачання природного газу не відповідачем по справі, а ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», яке не є стороною у даній справі, а клопотань/заяв про залучення вказаного товариства як співвідповідача чи належного відповідача замість неналежного відповідача АТ «Дніпрогаз» позивачем суду не подавалось.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 (далі Кодекс ГРМ).

Так, відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права.

Нормою ст.11 ЦК України визначено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач житлово-комунальних послуг індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За змістом ст.ст.5, 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

За змістом норм ст.ст.1, 12, 37, 39, 40, п.1 розділу VII Закону України «Про ринок природного газу», п.4 глави І розділу І Кодексу ГРМ з 01 жовтня 2015 року постачання та розподіл природного газу побутовим споживачам є різними, відокремленими послугами та різновидами господарської діяльності, які здійснюються тільки різними суб`єктами господарювання відповідно постачальником природного газу та оператором газорозподільної системи на договірних засадах, тобто на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам та договору розподілу природного газу. Типові договори постачання та розподілу природного газу затверджені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 та №2500.

А згідно постанови Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року №442 серед інших визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України від 05 липня 2006 року №938 «Про затвердження Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року №2246». Саме остання постанова №938 і визначала зміст типового договору з газопостачання, який був укладений між позивачем та ПАТ «Дніпрогаз» від 29 грудня 2014 року.

Відповідно до ст.607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Згідно ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини правовідносин сторін в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду справи, ґрунтується на наступному.

Так, за змістом норм цивільного процесуального закону суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Аналогічні правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі №523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року по справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року по справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року по справі №372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року по справі №554/10058/17, а також у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі №705/3876/18, від 10 лютого 2021 року по справі №619/2796/19, від 28 квітня 2021 року по справі №707/2-1006/2011.

Стосовно обставин правовідносин сторін у даній цивільній справі, то позивачем в якості єдиного відповідача по справі визначено АТ «Дніпрогаз», до якого пред`явлено позовні вимоги про визнання незаконними дій щодо нарахування заборгованості за послуги з газопостачання та про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості шляхом повного виключення боргу. При цьому позивач ґрунтує свої позовні вимоги на укладеному ще 29 грудня 2014 року договорі про надання послуг з газопостачання, а також на копії виставленого позивачу рахунку про наявність станом на 11 жовтня 2021 року заборгованості за спожитий природній газ в розмірі 51280,5 гривень. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, внаслідок змін у законодавстві означений договір від 29 грудня 2014 року фактично припинив свою дію, як і зобов`язання сторін за ним, оскільки з 01 жовтня 2015 року в силу все тих же змін у законодавстві (набранням чинності Законом України «Про ринок природного газу», а в подальшому і Кодексом ГРМ) АТ «Дніпрогаз» отримав ліцензію та набув статусу оператора ГРМ, має право на здійснення та здійснює надання позивачу виключно послуги з розподілу (доставки) природного газу, жодного рахунку позивачу про наявність в неї спірного боргу саме на означену суму та ще й за постачання природного газу не виставляв і не міг цього здійснити в силу прямої заборони закону оператору ГРМ провадити діяльність з постачання природного газу (ст.39 ч.1 Закону України «Про ринок природного газу»). Натомість, відповідно до змісту копії рахунку, наданого позивачем, такий рахунок на спірну суму боргу виставлено позивачу не відповідачем, а ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», як постачальником природного газу, якому позивач, відповідно до копій наданих нею ж квитанцій, протягом минулих років вже здійснювала неодноразово оплату послуги з постачання природного газу. Таким чином, на підставі наведеного суд приходить до безумовного висновку, що фактично визначене позивачем в якості відповідача АТ «Дніпрогаз» не є належним відповідачем по справі, оскільки між цими сторонами не існує правовідносин з надання послуг постачання природного газу, а заборгованість з оплати таких послуг пред`явлено позивачу до сплати іншим суб`єктом ринку природного газу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», який і має бути належним відповідачем по справі. За таких обставин, а також враховуючи не подання позивачем суду заяви/клопотання про заміну неналежного відповідача або хоча б залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, приймаючи до уваги, що позивач у відповідності до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору за подання до суду даної категорії позовних заяв, суд приходить до висновку про необхідність віднесення судових витрат по справі на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 607 ЦК України ст.ст.1, 5, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.1, 12, 37, 39, 40, п.1 розділу VII Закону України «Про ринок природного газу», п.4 глави І розділу І Кодексу ГРМ, ст.ст.2, 5, 12, 13, 51, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Акціонерного товариства «Дніпрогаз» (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Олександра Кониського, 5) про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 05 вересня 2022 року.

Суддя А.М. Авраменко