ЄУН №337/1920/22
Провадження №2/337/1431/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2022 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

У складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Смірнової А.О.

представник позивача- Стефківський В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзвяв залі суду м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (код ЄДРПУ 33908322, м.Київ, вул.Борщагівка буд.154) про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи з урахування інфляційного збільшення боргу, пені та 3% річних

В С Т А Н О В И В :

06.07.2022 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ"Страхова компанія «Арсенал Страхування», в якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_1 , суму нарахованої пені у розмірі 21 020 ,04 грн, суму 3 % річних за користування коштами у розмірі 4 567 грн, 3 суму інфляційних збитків у розмірі 10 324 грн , а також витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн., посилаючись на зволікання з виплатою страхового відшкодування за випадком (дорожньо-транспортною пригодою), що стався в м. Запоріжжя за участю транспортного засобу ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та пішохода ОСОБА_4 , внаслідок якої останньому було завдано тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті.

Ухвалою судді від 9 серпня 2022 року відкрито провадження по справі, відповідачеві наданий строк на подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на безпідставність позовних вимог, оскільки страхова виплата виникла виключно на підставі рішення суду, яким встановлений недостатній розмір відшкодування, що було отримано позивачем у добровільному несудовому порядку, яке було виконано без жодних зволікань

У судове засідання сторони повторно не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивачка надала заяву щодо розгляду справи у її відсутність.

З урахуванням думки представника позивача та вимог ст.223 ЦПК України, суд провів судове засідання у відсутність осіб, що не з`явилися до судового засідання.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити у повному обсязі, вважаючи заявлені позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Судом встановлено, 6 жовтня 2017 року приблизно о 20 год., біля будинку № 27 по вулиці Задніпровській у місті Запоріжжя відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 111830, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди, що підтверджено лікарським свідоцтвом про смерть № 3492 від 07 жовтня 2017 року, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , актовий запис № 6498.

Постановою слідчого ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області від 29 грудня 2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 000338 від 07 жовтня 2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно свідоцтва про народження, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 111830 д/н НОМЕР_2 , станом на 06 жовтня 2017 року, згідно полісу № АК5656592, була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

10 серпня 2018 року ОСОБА_1 , звернулась до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, і заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника не менше 115 200 грн., а також моральної шкоди в розмірі 9 600 грн.

Зазначену заяву позивача з додатками відповідач отримав 03.09.2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

21.12.2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 67 200,00 грн.

У зв`язку з необґрунтованістю зменшення суми страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника на 57600 гривень, позивачка звернулась до Хортицького районного суду м.Запоріжжя

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2021 року ( ЄУН № 337/395/20 Провадження № 2/337/31/2021) позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 60 600 грн., які складаються із: 57 600 грн. суми страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника; 3 000 грн. витрат на правничу допомогу. Постановою Запорізького апеляційного суду від 14 червня 2021 року рішення місцевого суду залишено без змін.

07 липня 2021 року грошові кошти відповідач сплатив позивачеві.

Отже, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли правовідношення з приводу застосування наслідків порушення строків виконання зобов`язань зі сплати страхового відшкодування у вигляді стягнення інфляційних втрат, пені та і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, при вирішенні яких підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Так, згідно частини другої статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 16 цього Закону договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18).

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Вказаний висновок також сформульований у постанові Верховного Суду України у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України.

Відповідно до п. 36.5, ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі по тексту - Закон), за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 36.2 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Натомість, 90-денний строк на прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування сплив 03.12.2018 р., то починаючи з 04.12.2018 року відповідач зобов`язаний був виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди з урахуванням індексу інфляції , яке за період з 04.12.2018 р. по 21.12.2018 р., становить 125 798,40 грн., з яких 998,40 грн. є інфляційним збільшенням боргу.

Також, починаючи з 04.12.2018 р. по 21.12.2018 р. Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі 2 092,53 грн. та 3% річних в розмірі 174,00 грн., нараховані з 04.12.2018 р. по 21.12.2018 р. на суму 124 800,00 грн. страхового відшкодування

21.12.2018 р. Відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 67 200,00 грн. Невиплаченим залишилося страхове відшкодування в розмірі 57 600,00 грн.

Згідно рішення суду страхове відшкодування в розмірі 57 600,00 грн. було виплачене Відповідачем 07.07.2021 р.

Починаючи з 22.12.2018 року Відповідач зобов`язаний був виплатити страхове відшкодування заподіяної шкоди з урахуванням індексу інфляції за період з 22.12.2018р. по 07.07.2021 р., що становить 66 926,19 грн., з яких 9 326,19 грн. є інфляційним збільшенням боргу.

Також, починаючи з 22.12.2018 р. по 07.07.2021 р. Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу 3% річних в розмірі 4 393,00 грн., нараховані з 22.12.2018 р. по 07.07.2021 р. на суму 57 600,00 грн. страхового відшкодування.

Починаючи з 22.12.2018 р. по 05.12.2019 р. Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі 18 927,51 грн., нараховану з 22.12.2018 р. по 05.12.2019 р. на суму 57 600,00 грн. страхового відшкодування.

Таким чином, до стягнення з Відповідача належить страхове відшкодування заподіяної шкоди смертю фізичної особи з урахуванням індексу інфляції в загальному розмірі 10 324,59 грн., 3% річних в загальному розмірі 4 567,00 грн. та пеню в загальному розмірі 21 020,04 грн.

Згідно з розрахунком позивача, який відповідає вимогам закону та не спростований відповідачем, з ПрАТ «СК «Арсенал Старування» на користь позивача підлягаю стягненню 35 911,63 грн.

Підстави для застосування позовної давності відсутні, оскільки Законом України від 30.03.2020р. № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020р. на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення позивачем до суду з цим позовом.

Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач має право на стягнення заборгованості, обов`язок сплати яких настав з 12 березня 2017 року.

Щодо вимог позивача. про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписом п.2 частини другої ст. 141 цього Кодексу судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Згідно положень с.1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та ( або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару ( фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі ( складання позовної заяви, надання консультацій).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що в межах цієї справи позивач ОСОБА_5 . отримував правову допомогу на підставі укладеного Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 0090-ц від 04.03.2020 р., між Позивачем та Адвокатським об`єднанням "Автопоміч", Вказані обставини підтверджуються наданими суду копією зазначеного Договору , детальним розрахунок робіт (наданих послуг) від 29.06.2022 р., виконаних для надання правничої (правової) допомоги Адвокатом на виконання договору про надання правової допомоги.

Вартість однієї години роботи адвоката відповідно до узгодженого Сторонами Додатку № 1 до Договору становить 1 000,00 грн.

Загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги Замовнику становить 7 годин 00 хвилин, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормогодини в розмірі 1 000,00 грн., становить 7 000,00 грн.

Оцінивши повідомлені представником відповідача обґрунтування, які суд знаходить частково доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, суд відповідно до вимог ст.137 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 7000,00грн.

Керуючись ст.ст. 11,13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (код ЄДРПУ 33908322, м.Київ, вул.Борщагівка буд.154) про відшкодування шкоди, заподіяною смертю фізичної особи з урахування інфляційного збільшення боргу, пені та 3% річних - задовольнити.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (код ЄДРПУ 33908322, м.Київ, вул.Борщагівка буд.154) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована: АДРЕСА_1 ) суму нарахованої пені у розмірі 21 020 грн. 04 коп., суму 3% річних за користування коштами у розмірі 4 567 грн. 00 коп., суму інфляційних збитків у розмірі 10 324 грн. 59 коп., витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп., а всього 42 911 грн. (сорок дві тисячі дев`ятсот одинадцять гривень) 36 коп.

Повний текст рішення виготовлено 10.10.2022 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан