справа № 489/1113/22
провадження №2-з/489/23/22
УХВАЛА

23 лютого 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в письмову провадженні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Топ Базис» (далі ТОВ «Топ Базис») про забезпечення позову до пред`явлення позову,

встановив:

У лютому 2022 року представник заявника, до пред`явлення позову, звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на все майно ОСОБА_1 , яке знаходиться у нього чи в інших осіб, в межах суми боргу 3040000,00 грн.

Заява мотивована тим, що заявник має намір подати до суду позов про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти на суму 3040000,00 грн. Згідно змісту заяви, 15.09.2021 між ТОВ «Топ Базис» та ФОП ОСОБА_1 було укладено Контракт №15-09, відповідно до пункту 1 якого ОСОБА_1 зобов`язався поставити та передати, а ТОВ «Топ Базис» зобов`язався оплатити та прийняти один новий легковий автомобіль марки BMW X6 xDrive40i, 2021 року виготовлення, кузов НОМЕР_1 , двигун 340 к.с., колір «Carbon Black metallic», найменування моделі, ціна та специфікація якого міститься в додатку №1 від 15.09.2021, який є невід`ємною частиною цього договору. Однак, сторони не підписували специфікацію щодо визначення моделі, ціни та специфікації автомобілю, в зв`язку з чим ОСОБА_1 ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань та відмовляється передавати автомобіль заявнику. В свою чергу, заявник перерахував на рахунок останнього вартість автомобіля, визначену пунктом 2.1. Контракту №15-09, що в загальному розмірі становить 3040000,00 грн.

Заявник звертався до ОСОБА_1 з вимогами про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, але на момент звернення до суду грошові кошти не повернуті. Крім того, як свідчать дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, 22.11.2021 відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особа ОСОБА_1 за його рішенням. В свою чергу, невжиття заходів щодо арешту майна маже істотно ускладнити чи унеможливити ефективне поновлення порушення прав та інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи забезпечення позову необхідно застосувати для того, що гарантувати виконання можливого рішення суду, адже ОСОБА_1 всіляко намагається не виконувати свої зобов`язання.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом даних норм, забезпечення позову - це заходи щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову передбачені частиною першою статті 150 ЦПК України. Позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом частини третьої статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

За змістом постанови Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №362/1102/19 (провадження № 61-12856св19) обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, предметом позову, який заявник має намір подати до суду, є стягнення з ОСОБА_1 безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 3040000,00 грн., разом з тим, заявник просить накласти арешт на все майно ОСОБА_1 , яке знаходиться у нього чи в інших осіб, в межах суми боргу.

Звертаючись з заявою про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 , заявник не надав належних доказів того, що останній, станом на день звернення до суду, є власником будь-якого рухомого чи нерухомого майно, отримавши ці відомості за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного державного реєстру МВС України.

Жодного конкретного обґрунтування щодо ризиків, які тягнуть необхідність застосування судом обраного заявником способу забезпечення його вимог, щодо реальних фактів і обставин, які свідчать про ймовірність відчуження, приховування майна ОСОБА_1 заява не містить. Будь-якими доказами необхідність такого забезпечення позову заява не підтверджується.

До того ж, зі змісту заяви вбачається, що майно ОСОБА_1 безпосередньо не є предметом спору, а матеріали справи не містять доказів, які б дозволяли перевірити співмірність вимог, які будуть заявлені, вжитим заходам забезпечення, та доказів, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме та нерухоме майно унеможливить або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення грошових коштів, водночас, арешт усього майна ОСОБА_1 може бути перешкодою для здійснення останнім права власності на це майно.

Такий висновок суду узгоджується висновком Верховного Суду в ухвалі від 13.02.2020 у справі № 640/4593/19.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки не є належним чином обґрунтованою.

Керуючись статтями 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Топ Базис» про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 23.02.2022.

Суддя І.В.Коваленко