Справа № 211/1500/21
Провадження № 2/211/365/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 вересня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу дитина проживає з батьком та він стягнув з позивачки аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, до повноліття дитини. Позивач вказує, що вона не працює, не може влаштуватися на роботу у зв`язку з карантином, а тому не має можливості сплачувати аліменти, у неї є борг по аліментах, який тільки накопичується. До того ж має старшу доньку від попереднього шлюбу ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з нею та її також потрібно утримувати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, пояснив згідно позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову, пояснив відповідно відзиву.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила відповідно відзиву.

З відзиву вбачається, що відповідач не визнає позов з таких підстав, дитина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , повнолітня та її не потрібно утримувати, крім того позивач має заборгованість по аліментах не сплачує їх, у зв`язку з чим на її майно накладено арешт та обмеження, а вона все одно ігнорує рішення суду на постанови державного виконавця, аліменти не сплачує, порушуючи права дитини, адже батьки однаково повинні утримувати дитину. Доказів неможливості сплачувати аліменти в розмірі, який стягнуто рішенням суду, позивачка не надала, вона не є інвалідом, не хворіє, інших дітей на утриманні не має, на обліку в центрі зайнятості не стоїть, працевлаштовуватися не бажає. До того ж дитина потрубує постійного догляду, лікування, розвитку та відповідач несе додаткові витрати на дитину, позивачка взагалі не цікавиться життям дитини.

Суд, вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 18). Дитина проживає з батьком. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 22 жовтня 2020 року, у цивільній справі № 211/1582/20 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дати подання позову до суду, а саме з 13.03.2020 року. (а.с. 13-15).

Згідно довідки з державної виконавчої служби від 02.12.2020 року № 412 за період з 13.03.2020 року по 01.12.2020 року заборгованість по аліментах ОСОБА_4 складає 28740,72 грн. (а.с. 16).

Згіднозі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно дост.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 3ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Устатті 192 СК Українинаведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Також судом звертається увага, що під час розгляду позову про зменшення розміру аліментів суд не переглядає рішення, яким стягнуто аліменти, а лише з`ясовує наявність обставин, які дають підстави для зменшення розміру аліментів.

Пунктом 23Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно дост.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбаченихст.192 СК України.

Так, належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що вона немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано взагалі. Також, суд враховує, що визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства. Позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення її майнового стану, чи зміну її сімейного стану, чи здоров`я. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволені позову судові витрати по справі залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 12, 81, 259, 263-265, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.09.2022 року.

Суддя: Н. О. Сарат