КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4294/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Малеванчука Ігоря Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року у складі судді Підпалого В.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Подільського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі адвокат Малеванчук І.В. інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22.11.2021 та направити справу для продовження розгляду до того ж суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Вказує, що в 2016 році позивач скористався своїм правом на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів саме за місцезнаходженням відповідача, а не за місцем завдання шкоди.

Скаржник зазначає, що незаконність винесеної ухвали полягає в тому, що у суду були відсутні правові підстави для передачі позовної заяви на розгляд до Подільського районного суду міста Києва, адже така справа вже перебуває на розгляді з 2016 року та не може бути в силу приписів ч.2 ст. 31 ЦПК України направлено до Подільського районного суду міста Києва.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно з п. 9 ч.1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

За частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.

Направляючи справу за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва суд першої інстанції виходив із положень ч. 6 ст. 28 ЦПК України.

Проте, колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Передаючи справу на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва, районний суд виходив з того, що назву відповідача ПАТ «Київенерго» змінено на АТ «К.енерго» й місцем реєстрації останнього є АДРЕСА_1 , що не відноситься до Печерського району м. Києва, а місцем заподіяння шкоди позивачці є територія Подільського району м. Києва - м. Київ, вул. П.Сагайдачного, 8.

Разом з тим, таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке було закріплене у редакції Закону, чинного на час звернення у суд з позовом - ч.2 ст.109 ЦПК України, що тотожно змісту ч.1ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 110 ЦПК України в редакції, чинній на день подання позову, що кореспондується зі змістом нині діючих вимог ч. 6 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Тлумачення статей 109, 110 ЦПК України в редакції, чинній на день подання позову зі ст.ст. 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України).

Як убачається із позовної заяви, ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва за захистом своїх прав та інтересів за місцезнаходженням відповідача ПАТ «Київенерго».

Відповідно до матеріалів, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року у справі відкрито провадження.

Ухвалою того ж суду від 17 листопада 2017 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Таким чином, справа тривалий час (більше п`яти років) перебувала на вирішенні Печерського районного суду м. Києва.

В оскаржуваній ухвалі районний суд дійшов висновку про незнаходження нині на території Печерського району м. Києва відповідача.

Між тим, як убачається зі справи, на дату звернення ОСОБА_1 у суд з позовом про відшкодування шкоди за місцезнаходженням відповідача є м. Київ, вул. Франко, 5 територіально відносилося до Печерського районі міста Києва.

Отже, пред`явлення позивачем даного позову за підсудністю до цього суду узгоджується з положеннями процесуального права.

Звернення у суд з позовом за місцем заподіяння шкоди було надано позивачу як положеннями ч. 6 ст. 110 ЦПК (в редакції, чинній на день подання позову), так і чинній редакції ч. 6 ст. 28 ЦПК України.

Разом з тим, позивачка скористалася своїм правом й звернулася у суд на підставі ч. 2 ст. 109 ЦПК України (в редакції, чинній на день подання позову), що відповідає ч. 2 ст. 27 ЦПК України, саме за місцезнаходженням відповідача, а не за правилом альтернативної підсудності - місцем заподіяння шкоди.

Окрім цього, залишилися поза увагою суду й вимоги ч. 2 ст.31 ЦПК України, відповідно до яких справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідача справа належить до виключної підсудності.

Встановлено, що справа судом була прийнята до провадження у вересні 2016 року й з цього часу перебувала на розгляді суду.

Згідно положень частини 3 статті 2 ЦПК України, основними засадами цивільного судочинства, поміж інших, є верховенство права та розумність строків розгляду справи судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає поспішними, необґрунтованими висновки суду про непідсудність справи Печерському районному суду міста Києва та передачу спору на розгляд Подільському районному суду міста Києва за територіальною юрисдикцією.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, допущені районним судом під час розгляду справи порушення норм процесуального права призвели до постановлення необґрунтованої ухвали.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала Печерського районного суду м. Києва у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Малеванчука Ігоря Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: