Справа № 452/3397/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" вересня 2022 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі головуючого судді Пташинського І.А.
з участю секретаря судового засідання Терлецької І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про:
-визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області;
-скасування державної реєстрації;
-скасування номеру запису (в державному реєстрі прав).
Бабинська сільська рада Самбірського району Львівської області звернулася до суду із вказаною позовною заявою. Свої вимоги мотивує тим, що в адміністративних межах Бабинської сільської ради Самбірського району розташована земельна ділянка за межами населеного пункту с. Бабина, урочише «Шашкевича». Даною земельною ділянкою користуються громадяни, власники суміжних земельних ділянок близько 30 років, яким в 1990 роках рішенням Виконавчого комітету Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області було надано в користування земельні ділянки на даній території. Більшості користувачам вищевказаних земельних ділянок було знято відповідні площі землі зналежних їх паїв.
Бабинська сільська рада, у відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», згідно з яким : «здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні)»,надавалапогодження на відведення землекористувачам земельних ділянок за межами населеного пункту с. Бабина урочище «Шашкевича», в тому числі і учасникам АТО, які проживають на даній території і з дитинства вони та їх батьки користувались тими земельними ділянкам.
У зв`язку з цим просить :
3.Скасувати номер запису про право (в державному реєстрі прав) №38927034 від 27.10.2020р., вчинений управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради.
Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30листопада 2021 р.цивільній справі замінено позивача з Бабинської сільської ради Симбірського району Львівської області на Новокалинівську міську раду Самбірського району Львівської області; залучено в якості 3-іх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Представник позивача, ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги позивача вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав :
«Звертаючись до суду із вимогами про визнання протиправним та скасування наказу органу виконавчої влади щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, Новокалинівська міська рада Самбірського району Львівської області посилається на норми підзаконного нормативного правового акту: Розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» № 60-р від 31.01.2018.
На переконання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області обґрунтування необхідності скасування наказу уповноваженого органу, на підставі яких громадянином України набуто право власності на землю, названим підзаконним актом, не відповідає положенням статей 1, 8, 13, 14, 19, 41, 85, 92 Основного Закону України, оскільки, названими підзаконними актами не врегулювано питання набуття права власності на землю. Набуття права власності на землю визнаються виключно законами України.
Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області в межах повноважень прийнято рішення щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, на підставі та у спосіб визначений зокрема, Земельним кодексом України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
ОСОБА_2 звернувся до Відповідача з клопотанням (реєстр, номер в Головному управлінні Держгеокадастру у Львівській області від 07.09.2020 № С-9859/0/36-20-СГ) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населеного пункту на території Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області.
При цьому до клопотання було долучено: графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорта, копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера та посвідчення УБД НОМЕР_1 .
Даних про невідповідність місця розташування пропонованих до відведення земельних ділянок вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку не встановлено, тому у Відповідача, як органу уповноваженого на розгляд питань та прийняття відповідного рішення щодо розпорядження землями державної власності, були відсутні передбачені законом підстави для відмови у наданні дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
За результатами розгляду клопотання Відповідачем прийнято наказ від 08.09.2020 № 963-УБД «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.
Щодо розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» № 60-р від 31.01.2018, зазначили наступне:
За юридичною позицією Конституційного Суду України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності при виданні постанов і розпоряджень повинен виходити із закріплених за ним виключно Конституцією та законами України повноважень, які не мажуть встановлюватися іншими правовими актами (указами Президента України, постановами Верховної Ради України, власними актами) (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 листопада 2008 року № 25-рп/2008).
Законодавцем з прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів України № 60-р від 31 01.2018, жодних змін, у статтю 118 Земельного кодексу України, яка закріплює вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, внесено не було.
Розпорядження №60-р не є тим нормативно-правовим актом, що регулює порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність та не прийняте відповідно до певного закону чи на виконання такого закону, яким регулюютьсявимоги щодо обмеження розташування земельнихділянок.
Відтак, положення Кодексу забороняє вимагати додаткові матеріали та документи, а також інші погодження, ніж встановлені відповідними статтями Кодексу.
Наголошують, що згідно приписів Кодексу, Відповідач є спеціально уповноваженим органом на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та відповідно наділений повноваженнями на прийняття самостійного рішення з питань, віднесених до його компетенції. Наявність у відповідача цих повноважень виключає необхідність участі у спірних правовідносинах місцевої ради. Аналогічний висновок відображений у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 р. у справі №823/1103/16.
Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі».
У відповіді на відзив (додаткових поясненнях по справі), позивач вказав, що відповідач у відзиві на позов не зазначив про наявність погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України (стаття чинна на момент занесення наказу), яке було обов`язковим щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності.
Крім того, до Бабинської сільської ради ніхто не звертався щодо погодження меж спірної земельної ділянки.
У абзаці 4 зазначеного розпорядження вказано: «Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 1 лютого 2018 р. забезпечити: здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні)».
У своєму відзиві відповідач зазначає, шо:«законодавцем з прийняттям розпорядження КМУ жодних змін не внесено в ст.118 ЗК України»;
«розпорядження № 60-р не є тим нормативно правовим актом, що регулює порядок надання дозволу на розроблення проекту...» та інші.
Такі твердження є помилкові, не послідовні та спростовуються наступним.
Підзаконні нормативно-правові акти - нормативно-правові акти уповноважених органів держави (їх посадових осіб) та інших суб`єктів, що приймають відповідно до законів і розвивають чи деталізують їх положення.
Частиною 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» зазначено, по Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів країни, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання ікти - постанови і розпорядження.
Відповідно до п. 2 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Зерховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно з п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Львівській власті, затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11,2016 №308,Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та установами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, дорученнями Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.
Відтак, враховуючи вище викладене, не враховувати відповідачем розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р не має жодних правових підстав.
Згідно вище зазначених Положень відповідач зобов`язаний у своїй діяльності керуватися такими актами.
Звертає увагу суду на те, що ГУ Держгеокадастру у Львівській області вибірково керується розпорядженням № 60-р. Зокрема, до відзиву відповідачем надано копії наказів:
-від 17.08.2020 № 540-УБД «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки»;
З аналізу даних наказів, вбачається що вобґрунтуваннях відмов у затвердженні документації, відповідач зазначає підставу: «відсутність рішення Бабинської сільської ради відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р».
Тобто, аналізуючи дані накази можна зробити висновок, що ГУ Держгеокадастру у Львівській області, все ж таки керуючись положенням, враховує у своїй діяльності розпорядження КМУ.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленні про дату час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у їх відсутності.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.
За визначенням ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що згідно клопотання ОСОБА_2 від 04 вересня 2020 року, яке зареєстроване 07.09.2020 р., він звертався до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області для надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ 16.00 землі запасу землі сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08вересня 2020 року № 963-УБДСтародуб М.М.надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Бабинської сільської ради Самбірського району,орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.
За змістом ст. 3 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Положеннями ч. 3 ст. 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
За змістом ч. 1-3, 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 118 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. (......) органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
За змістом ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Згідно ч.8 ст.118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Згідно з ч. 6 ст. 186 ЗК України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.
Згідно ч.4 ст.186-1 ЗК України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відповідно до ч.5 ст.186-1 ЗК України, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
Як встановлено ч.6 ст.186-1 ЗК України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.
У абзаці 4 зазначеного розпорядження вказано: «Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру починаючи з 1 лютого 2018 р. забезпечити: здійснення до передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності під час передачі в користування (виключно шляхом проведення аукціонів) або у власність за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні)».
Підзаконні нормативно-правові акти - нормативно-правові акти уповноважених органів держави (їх посадових осіб) та інших суб`єктів, що приймають відповідно до законів і розвивають чи деталізують їх положення.
Частиною 1 ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» зазначено, по Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів країни, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти- постанови і розпорядження.
Відповідно до п. 2 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Зерховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно з п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Львівській власті, затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, ртографії та кадастру від 17.11.2016 №308, Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та установами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, дорученнями Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням.
Відтак, враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач зобов`язаний був (на момент спірних відносин)враховувати та беззастережно виконувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р, і для протилежних дій у нього не було жодних правових підстав.
Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку,що твердження відповідача, викладені у відзиві :
«Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області в межах повноважень прийнято рішення щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, на підставі та у спосіб визначений зокрема, Земельним кодексом України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Щодо розпорядження Кабінету Міністрів України «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» № 60-р від 31.01.2018, зазначили наступне:
За юридичною позицією Конституційного Суду України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності при виданні постанов і розпоряджень повинен виходити із закріплених за ним виключно Конституцією та законами України повноважень, які не мажуть встановлюватися іншими правовими актами (указами Президента України, постановами Верховної Ради України, власними актами) (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 листопада 2008 року № 25-рп/2008).
Законодавцем з прийняттям розпорядження Кабінету Міністрів України № 60-р від 31 01.2018, жодних змін, у статтю 118 Земельного кодексу України, яка закріплює вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, внесено не було.
Розпорядження №60-р не є тим нормативно-правовим актом, що регулює порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність та не прийняте відповідно до певного закону чи на виконання такого закону, яким регулюються вимоги щодо обмеження розташування земельних ділянок.
Відтак, положення Кодексу забороняє вимагати додаткові матеріали та документи, а також інші погодження, ніж встановлені відповідними статтями Кодексу.
Наголошують, що згідно приписів Кодексу, Відповідач є спеціально уповноваженим органом на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та відповідно наділений повноваженнями на прийняття самостійного рішення з питань, віднесених до його компетенції. Наявність у відповідача цих повноважень виключає необхідність участі у спірних правовідносинах місцевої ради. Аналогічний висновок відображений у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 р. у справі №823/1103/16»,
- не заслуговують на увагу і суд їх відхиляє, оскільки розпорядження Кабінету Міністрів України № 60-р від 31 01.2018 прийняте відповідно до вимог ч.8 ст.118 та ч. 1 ст. 186-1 ЗК України (в редакції чинній на момент спірних відносин) і деталізує їх положення.
У той же час, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту, а не на етапі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність), як стверджує відповідач.
Даний висновок відповідає висновку відображеному у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 р. у справі №823/1103/16.
У зв`язку з цим, покликання відповідача на висновок відображений у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 р. у справі №823/1103/16 щодо того, що «Відповідач є спеціально уповноваженим органом на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та відповідно наділений повноваженнями на прийняття самостійного рішення з питань, віднесених до його компетенції. Наявність у відповідача цих повноважень виключає необхідність участі у спірних правовідносинах місцевої ради», суд вважає помилковим з тих підстав, що даний висновок ВС стосувавсярішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 (протокол засідання № 2) «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» № 2/1, введеного в дію наказом Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 року «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України», а не розпорядження Кабінету Міністрів України № 60-р від 31 01.2018.
Відповідно до ч.5 ст.186-1 ЗК України, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
Згідно ч.3 ст.83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
На підставі ч.10 ст.84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
У зв`язку з вищевикладеним суд розглядає справу за наявними в ній доказами.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також суд відхиляє заперечення відповідача позиції позивача, що «відповідно до ст. 198 Земельного кодексу України з ним не було погоджено межі формування земельної ділянки», яке відповідач обґрунтовує покликанням на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 28 березня 2018 року прийняту постановою у справі № 681/1039/15-ц, оскільки в даній справі відсутні будь-які докази того, чи до Бабинської сільської ради взагалі зверталися щодо погодження меж спірної земельної ділянки і, у випадку якщо таке звернення було, якою була її відповідь за наслідками розгляду даного питання.
За таких обставин, суд вважає, що позов в частині вимог :
3.Скасувати номер запису про право (в державному реєстрі прав) №38927034 від 27.10.2020 р., вчинений управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради,
пред`явлений до неналежного відповідача, зокрема: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, так як належними відповідачамищодо вищевказаних вимог у даній справі є особи, право на майно яких оспорюється та щодо якого прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2021 р. залучені в якості 3-іх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За змістом ст.ст. 4, 48 ЦПК України відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку, позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи законні інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
При цьому, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого засідання, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Тобто, виходячи з системного аналізу вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства, можна дійти висновку, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, в той час як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Аналогічний висновок викладено й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.
Крім того, як наголошено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.
На підставі викладеного, судвважає, що у задоволенні позову в частині щодо вимог №2 та №3 слід відмовити.
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 19, 48, 51, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263 265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя