Провадження № 22-ц/801/1533/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 рокуСправа № 127/34145/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Берегового О.Ю., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/34145/21 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2022 року,яке ухвалене суддею Шаміною Ю.А. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 18 липня 2022 року,

в с т а н о в и в:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позовні вимоги тим, що 10 червня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року розірвано. Від спільного проживання сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який по даний час проживає з позивачем. Батько дитини проживає окремо, оскільки 29 вересня 2015 року відповідач залишив сім`ю. До 08 червня 2016 року відповідач приходив до дитини раз в декілька тижнів. Остання зустріч з дитиною відповідача була в травні 2018 року. За час з припинення сумісного проживання позивача і батька дитини однією сім`єю відповідач станом здоров`я, потребами дитини, його здібностями не цікавився. Весь цей час відповідач не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні. Добровільної допомоги на утримання сина відповідач не надавав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2017 року (справа №127/19162/16-ц) з відповідача стягуються аліменти в розмірі 900 грн, щомісячно, починаючи з 08 вересня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року змінено спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2017 року з твердої грошової суми на частину від доходу.

Станом на 31 листопада 2021 року існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5159 грн. Як стало відомо позивачу, відповідач згідно наданих пояснень викладених в постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2021 року вживає психотропні речовини. Крім того, позивач постійно отримує погрози від відповідача фізичною розправою, в зв`язку з чим змушена звертатися до правоохоронних органів.

Таким чином, позивач звернулась до суду з даним позовом у якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, не взято до уваги пояснення позивача, не надано оцінки доказам наявним в матеріалах справи. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_3 не цікавиться дитиною, не бере участі у його вихованні, не сплачує аліменти, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 27347,11 грн. На думку апелянта, вже сам факт ігнорування ОСОБА_3 зв`язків між дитиною та батьком, свідчить про небажання збереження зв`язку з їх спільним сином. Зокрема, незаінтересованість батька питанням фізичного та духовного розвитку дитини, його навчання, свідчать наявні в матеріалах справи довідки та письмові пояснення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно сина.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 23 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №3733 (а.с.11).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2016 року (справа №127/19159/16-ц) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 відновлено прізвище, яким вона користувалася до реєстрації шлюбу - « ОСОБА_5 ». Рішення набрало законної сили 04 листопада 2016 року (а.с.12).

04 квітня 2017 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області (справа №127/19162/16-ц) стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 900 грн, щомісячно, починаючи з 08 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 26 червня 2017 року, згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2017 року (а.с.13 - 15).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року (справа №127/17004/21) змінено спосіб стягнення аліментів, який було встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/19162/16-ц від 04 квітня 2017 року з твердої грошової суми на частину від доходу. Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16 - 17).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 30 листопада 2021 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2021 року залишено без змін (а.с.18 - 20).

Крім того, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 червня 2017 року (справа №127/8172/17) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1207,03 грн (а.с.23 - 25).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №67235921 відкритому на підставі виконавчого листа №127/17004/21 виданого 21 жовтня 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини доходу, за період із жовтня 2021 року по листопад (включно) 2021 року, заборгованість ОСОБА_3 станом на 31 листопада 2021 року становить 5159,50 грн (а.с.21).

Відповідно до довідки МКП «УК «Житло-Гарант» №1693 від 25 червня 2021 року ОСОБА_4 зареєстрований та проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37), що також підтверджується довідками №11861 від 19 березня 2018 року, №19121 від 14 липня 2017 року, виданими Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради (а.с.38, 59).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 20 серпня 2020 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» №1683 від 20 серпня 2020 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є власниками по 1/5 частки квартири АДРЕСА_2 (а.с.34, 35).

Відповідно до довідки КЗ «ДНЗ №35 Вінницької міської ради» №20 від 08 листопада 2021 року ОСОБА_4 відвідує заклад санаторного типу для дітей з малими та згасаючими формами туберкульозу з 2017 року, є вихованцем групи №10. Дитина проживає разом з мамою і вітчимом ОСОБА_8 . Вихованням дитини займається мама і вітчим. Вони відвідують батьківські збори, беруть активну участь у житті дитини, у житті групи. Батько не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з вихователями, не забирає дитину додому, не бере участі у батьківських зборах. В садочку жодного разу не був (а.с.41).

Згідно довідки КЗ «Вінницького міського палацу дітей та юнацтва імені Лялі Ратушної» №197 від 25 листопада 2022 року ОСОБА_4 відвідує гурток «Дошколярик» на госпрозрахунковій основі (а.с.43).

Відповідно до довідки ТОВ «-ВізарД-» №01/11 від 09 листопада 2021 року ОСОБА_4 відвідував заняття у логопеда у структурному підрозділі Школи Іноземних мов «WizarD» у центрі «Смайл» з червня по грудень 2020 року. Оплату за навчання здійснювала мати ОСОБА_1 (а.с.44).

ОСОБА_4 з травня 2021 по вересень 2021 відвідував секцію кікбоксингу ФЕВ «Взаємодія», що підтверджується довідкою ФЕ «Взаємодія» від 10 листопада 2021 року (а.с.46).

Згідно характеристики ФЕ «Взаємодія» від 10 листопада 2021 року за час тренувань у секції кікбоксингу ФЕВ ОСОБА_4 зарекомендував себе як вихований, цілеспрямований та доброзичливий хлопець. Тренування відвідував регулярно. На заняттях завжди були присутні мати або вітчим хлопчика (а.с.45).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2022 року (справа №127/34145/21) стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 9469,11 грн.

На підставі вказаного рішення суду 28 червня 2022 року видано виконавчий лист Вінницьким міським судом Вінницької області №127/5177/22, який перебуває на виконанні у Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (ВП №69308427).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №67235921 відкритому на підставі виконавчого листа №127/17004/21 виданого 21 жовтня 2021 року, Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/4 частини доходу, за період з 01 лютого 2022 року по 31 червня 2022 року, заборгованість ОСОБА_3 станом на 30 червня 2021 року становить 17878 грн.

Крім того, в межах виконавчого провадження №67235921 відносно боржника ОСОБА_3 винесено ряд постанов, зокрема: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 06 липня 2022 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 06 липня 2022 року, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 06 липня 2022 року, постанову про розшук майна боржника від 06 липня 2022 року.

ОСОБА_3 характеризується позитивно, був неодноразово відряджений в зону проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. В БПСПОП «Вінниця» ГУНП у Вінницькій області до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Дисциплінарних стягнень не мав, що підтверджується службовою характеристикою командира БПСПОП «Вінниця» ГУНП у Вінницькій області Гурняк Р. від 07 лютого 2022 року (а.с.85).

Згідно висновку органу опіки і піклування Вінницької міської ради від 21 березня 2022 року №01/00/011/14149 встановлено, що орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.99 - 100).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь - якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі №953/17837/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі №643/7876/18 (провадження №61-18535св20) зазначено, що «позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

У частині шостій статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги висновок органу опіки та піклування щодо не доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , який є обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Зокрема, судом встановлено, що відповідач Службі у справах дітей Вінницької міської ради надавав пояснення, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав та бажає брати участь у вихованні сина. Водночас, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради ОСОБА_3 зазначив, що протягом 2014-2016 року він перебував у зоні АТО, захищав Батьківщину, а протягом 2017-2018 років перебував на заробітках за кордоном, тому не міг регулярно зустрічатися з сином.

Зазначене спростовує доводи позивача, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо.

Крім того, в матеріалах справи відсутні достатні доказів того, що ОСОБА_3 зловживає наркотичними засобами. Як на доказ вказаного позивач посилається на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2021 (справа №127/18315/21) зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 надав пояснення відповідно до яких вживав психотропну речовину за тиждень до освідування в КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» м. Вінниця. Натомість, на спростування вказаних обставин відповідачем надано сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду 2 серії РРУ №040950, виданий КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» 02.02.2022, згідно якого у ОСОБА_3 відсутні наркологічні протипоказання (а.с.87).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Таким чином, встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, зокрема те, що останній не втратив бажання налагодити спілкування з дитиною, продовжує вважати себе його батьком та бажає брати участь у його вихованні, заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що все це свідчить про його інтерес до дитини і підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2022 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Береговий О.Ю.

Стадник І.М.