Справа № 509/3766/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року. суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Громадської організації «Авангард-2» про визнання недійсним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області в інтересах позивача ОСОБА_1 адвокат Бойко Н.І. звернулася з позовною заявою до Громадської організації «Авангард-2», в якій просить визнати недійсним рішення правління ГО «Авангард-2» оформлене протоколом зборів правління ГО «Авангард-2» від 21.09.2019 року, також просить покласти на відповідача судові витрати по справі.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 2002 року була членом даної організації та їй на праві власності належало дві земельні ділянки, які і розташовані на території ГО «Авангард-2». З 2017 року позивач була головою ГО, проте з 2018 по 2019 роки обов`язки дещо розприділилися, і позивач лише ставила підписи на паперах. У в`язку з внутрішніми конфліктами, в тому числі й через посади, в організації відбулися збори на яких змінено керівництво організації, в подальшому позивач передала всю документацію, яка стосувалася фінансово-господарської діяльності ГО. Проте як потім з`ясувалося, нове керівництво безпідставно вважає, що позивачем не було виконано вимог щодо надання звіту правлінню, та нібито не передану всю документацію, також актом від 31.08.2019 року було виявлено недостачу та рекомендовано стягнути її з винних осіб. Також рішенням правління ГО від 04.09.2019 року визначено також граничну дату для надання звіту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 14.09.2019 року, а щодо добровільної виплати коштів у сумі 44 551,45 грн. ОСОБА_1 визначено строк до 15.09.2019 року. Рішенням правління ГО від 17.09.2019 року зокрема зобов`язано ОСОБА_1 погасити недостачу в сумі 44 551, 45 грн. протягом трьох днів, у випадку невиконання рішення, правління розгляне питання при виключення її зі списків членів ГО. 21.10.2019 року позивач з повідомлення дізналася про наявність оскаржуваного рішення, при цьому вважає рішення ГО «Авангард-2», оформлене протоколом зборів правління ГО від 21.09.2019 року недійсним, та таким, що порушує її законні права та охоронювані інтереси.

Ознайомившись зі змістом поданої позовної заяви та доданими до неї документами, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, суди загальної юрисдикції мають розглядати справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що виникнення спірних правовідносин у справі зумовлено незгодою позивача з рішенням, прийнятим ГО «Авангард-2», а предметом позову є вимога про визнання недійсним рішення правління ГО «Авангард-2» оформлене протоколом зборів правління ГО «Авангард-2» від 21.09.2019 року.

Тобто між юридичною особою та її учасником (членом) виник спір, пов`язаний з діяльністю та управлінням цією юридичною особою.

За статтею 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована в установленому законом порядку.

За приписами статті 81 ЦК України юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу.

З огляду на положення статті 85 ЦК України, непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 86 ЦК України такі товариства можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати і підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлене законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Правові та організаційні засади реалізації права на свободу об`єднання, порядок утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань визначається Законом № 4572-VI, який набрав чинності з 01 січня 2013 року і спрямований на приведення аспектів створення і діяльності громадських організацій до вимог європейських стандартів.

За змістом статті 1 Закону № 4572-VI громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів.

Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку (частина п`ята статті 1 Закону № 4572-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону № 4572-VI чинність цього Закону поширюється на суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення громадських об`єднань в Україні.

У статті 3 Закону № 4572-VI передбачені принципи утворення і діяльності громадського об`єднання.

Одним із таких принципів є відсутність майнового інтересу, який передбачає, що члени (учасники) громадського об`єднання не мають права на частку майна громадського об`єднання та не відповідають за його зобов`язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об`єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об`єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи) (частина шоста статті 3 Закону № 4572-VI).

Громадське об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи, діє на підставі статуту громадського об`єднання, який повинен, зокрема, містити відомості про порядок створення, діяльності та припинення діяльності відокремлених підрозділів громадського об`єднання, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності керівних органів громадського об`єднання та розгляду скарг.

Статут громадського об`єднання - це установчий документ, що використовується для створення та провадження діяльності, містить правила, що регулюють права та обов`язки членів, визначає порядок управління та здійснення діяльності громадського об`єднання.

Згідно статуту Громадської організації вона створена та діє на засадах добровільності, самоврядності, вільного вибору території діяльності, рівності перед законом, відсутності майнового інтересу її членів, прозорості, відкритості та публічності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Як слідує зі змісту позовної заяви, підставою звернення до суду з позовом ОСОБА_1 вважає порушення її прав як члена Громадської організації «Авангард-2». Позивач є носієм прав учасника громадської організації, а відносини між ним і відповідачем є відносинами щодо членства в товаристві, діяльності останнього та його припинення. Громадська організація «Авангард-2» є юридичною особою, а спір стосується, зокрема, членства у ньому та пов`язаних з членством прав позивача, який оскаржив рішення ГО.

Отже, вирішення спору за такими вимогами належить до юрисдикції господарського суду.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 592/2425/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 157/3194/17-ц та узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17 (провадження № 14-115цс20).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, роз`яснивши позивачу право звернення до суду з даним позовом в порядку господарського судочинства.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 2, 19, 186, 353, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Авангард-2» про визнання недійсним рішення,- відмовити.

Роз`яснити позивачу право звернення до суду з позовом в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: Є. М. Панасенко