Справа № 454/4303/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд та просить визнати відповідача батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у близьких відносинах з грудня 2015 року.

В 2020 році вона завагітніла і вони планували укласти з відповідачем шлюб. Однак, згодом позивачці стало відомо про зраду відповідача, після чого вони припинили відносини та розійшлись.

Зазначає, що вони домовились про те, що відповідач буде надавати допомогу у вихованні та утриманні сина.

Після народження сина відповідач провідував дитину, надавав допомогу на його утримання. Однак з травня 2021 року відповідач перестав навідуватись до сина та надавати будь-яку допомогу.

Запис про батька дитини органом ДРАЦСУ зроблено відповідно до ч.1 ст.135 СК України за прізвищем позивачки « ОСОБА_4 », а ім`я та по батькові батька за її вказівкою « ОСОБА_5 »

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою від 26.01.2022р. у даній справі було призначено судову молекулярну-генетичну експертизу, проведення якої доручено Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою від 28.04.2022р. поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 10.05.2022 року призначено судову молекулярну-генетичну експертизу, проведення якої доручено Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою від 10.08.2022р. поновлено провадження у справі.

Представник позивача - адвокат Романів С.І. позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач надав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Проти призначення експертизи не заперечує.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Матір`ю дитини записана ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_6 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження встановлено, що народження ОСОБА_3 зареєстровано у Радехівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Львів), відомості про батька внесені до актового запису відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою та третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною другою статті 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частина четверта статті 128 СК України).

Так, судом було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що запис відомостей про батька було зроблено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору про оспорення батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

За клопотанням позивача ухвалами від 26.01.2022р. та 10.05.2022р. у даній справі було призначено судову молекулярну-генетичну експертизу.

Вперше, у зазначений експертом день ні позивач з дитиною, ні відповідач ОСОБА_2 до Львівського НДЕКЦ МВС не прибули.

Ухвалою від 06.06.2022р. суд за клопотання експерта повідомив сторони про прибуття до експертної установи на 06.07.2022р.

05.07.2022р. відповідач на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення проведення експертизи на інший день.

У зв`язку з чим суд, з узгодженням разом зі сторонами, призначив іншу дату (01.08.2022р.) прибуття до експертної установи для відібрання зразків біологічного матеріалу.

Однак, відповідач, вдруге, в переддень проведення експертизи надіслав суду клопотання про відкладення проведення експертизи на інший день, що свідчить про свідоме ухилення від проведення експертизи.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судом встановлено, що відповідач, ОСОБА_2 , був достовірно обізнаний про дату, час та місце проведення судової медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`явився для забору біологічних зразків, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про те, що він не є біологічним батьком дитини.

Також, судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово медичної молекулярно-генетичної експертизи (експертизи ДНК) та забезпечення участі відповідача у її проведенні.

Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків, а подані ним, в останній день, клопотання про відкладення проведення експерти на іншу дату, свідчать про свідоме ухилення від проведення експертизи. Вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт, який відповідачем ні визнається, ні заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від відповідача.

Перевіривши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що до вагітності та на час вагітності позивачки сторони проживали разом, однак відповідач не бажає приймати участь у вихованні дитини, а тому встановлення батьківства відповідача ОСОБА_2 як батька ОСОБА_3 відповідає інтересам дитини та позивачки. Відповідач не надав та не навів жодних переконливих доказів на спростування доводів позивача та наданих нею доказів.

На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 200 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина