Ухвала

26 вересня 2022 року

місто Київ

справа № 175/3119/18

провадження № 61-18958св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зупинення касаційного провадження у справі, за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року у складі судді Новік Л. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Куценко Т. Р., Ткаченко І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») у Кримському регіональному управлінні укладено п`ять депозитних договорів, а саме: депозитний договір від 20 вересня 2010 року № SAMDN8405 (вклад «Стандарт» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № 3238; депозитний договір від 21 травня 2013 року № SAMDN3003 (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № 2196; депозитний договір від 05 серпня 2013 року № SAMDN5253 (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № 8455; депозитний договір від 15 травня 2013 року № SAMDN1472 (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № 5831; депозитний договір від 03 липня 2013 року № SAMDNFF46 (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) з основною карткою за вкладом № НОМЕР_1 .

Протягом дії зазначених договорів він здійснював поповнення рахунків, а відразу після свого переїзду у 2014 році до м. Миколаєва звернувся до відділення банку із заявою про переведення його вкладів з Автономної Республіки Крим до іншого відділення, за місцем свого проживання. Заявку задовольнили, але зазначили, що деякий час він не зможе отримати свої гроші, а відсотки за депозитами тимчасово не будуть нараховуватися. З виписок за усіма картковими рахунками, відкритими при укладенні депозитних договорів, які є предметом позову, він довідався, що банк самоправно у односторонньому порядку припинив нараховувати відсотки за договорами.

02 березня 2015 року він звернувся до банку із заявою про повернення грошових коштів за вищезазначеними депозитними договорами, однак отримав відмову в поверненні грошових коштів.

З 31 грудня 2016 року банк не повертає грошові кошти за депозитними договорами, тимчасова анексія Автономної Республіки Крим не може бути підставою невиконання відповідачем своїх зобов`язань, адже банк зареєстрований та знаходиться в м. Дніпрі, здійснює свою діяльність у звичайному режимі та виконує перед всіма клієнтами всі свої обов`язки.

Посилаючись на наведене, позивач просив розірвати наведені вище договори банківського вкладу, повернути вклади з нарахованими відсотками, застосувати наслідки прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 ЦК України та пеню за кожен день прострочення надання послуги споживачу, відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, розірвано депозитний договір від 03 липня 2013 року № SAMDNFF46, (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців), стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти та нараховані відсотки станом на 13 травня 2014 року у валюті договору в сумі 89 924,74 дол. США, що еквівалентно 2 508 756,37 грн; прості відсотки у валюті договору, нараховані з 14 травня 2014 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) в сумі 34 720,80 дол. США, що еквівалентно 968 654,77 грн; три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у національній валюті, за період з 27 листопада 2015 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 225 994,27 грн; пеню у розмірі трьох відсотків від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення надання послуги споживачу за період з 27 листопада 2017 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 6 397,33 грн.

Розірвано депозитний договір від 20 вересня 2010 року №SAMDN8405 (вклад «Депозит VIP» на 12 місяців), стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти та нараховані відсотки станом на 13 травня 2014 року в сумі 434 923,72 грн; прості відсотки, нараховані з 14 травня 2014 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) в сумі 355 612,70 грн; три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 27 листопада 2015 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) в сумі 39 178,88 грн; пеню в розмірі трьох відсотків від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення надання послуги споживачеві за період з 27 листопада 2017 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) в сумі 2 348,59 грн; інфляційні втрати з 27 листопада 2015 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) в розмірі 165 854,58 грн.

Розірвано депозитний договір від 15 травня 2013 року № SAMDN1472, (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців), стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти та нараховані відсотки станом на 13 травня 2014 року в сумі 192 940,21 грн; прості відсотки, нараховані з 14 травня 2014 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) в сумі 157 756,37 грн три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 27 листопада 2015 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) у розмірі 17 380,48 грн; пеню у розмірі трьох відсотків від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення надання послуги споживачу за період з 27 листопада 2017 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 1 041,88 грн; інфляційні втрати з 27 листопада 2015 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 73 576.16 грн.

Розірвано депозитний договір від 05 серпня 2013 року № SAMDN5253 (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти та нараховані відсотки станом на 13 травня 2014 року у сумі 553 251,62 грн; прості проценти, нараховані з 14 травня 2014 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 427 231,51 грн; три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 27 листопада 2015 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 49 838,12 грн; пеню у розмірі трьох відсотків від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення надання послуги споживачу за період з 27 листопада 2017 року (включно) до 27 листопада 2017 року (включно) в сумі 2 821,58 грн; інфляційні втрати з 27 листопада 2015 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) у розмірі 210 997,95 грн.

Розірвано депозитний договір від 21 травня 2013 року № SAMDN3003 (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти та нараховані відсотки станом на 13 травня 2014 року у сумі 71 925,92 грн; прості відсотки, нараховані з 14 травня 2014 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 55 542,57 грн, три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 27 листопада 2015 року до 27 листопада 2018 року (включно) в сумі 6 479,24 грн; пеню у розмірі трьох відсотків від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення надання послуги споживачеві за період з 27 листопада 2017 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 366,82 грн; інфляційні втрати з 27 листопада 2015 року (включно) до 27 листопада 2018 року (включно) в розмірі 27 428,36 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Скасовано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій, Верховний Суд вказав, що при новому розгляді справи суду необхідно встановити обставини укладення договорів банківського вкладу, розмір відсоткової ставки за депозитами до закінчення повного строку їх пролонгації, здійснити розрахувати сум відповідно до вимог статті 625 ЦК України та пеню,.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року до участі у справі залучено як третю особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК Фінілон»).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача:

- за депозитним договором від 03 липня 2013 року № SAMDNFF46 (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) з основною карткою за вкладом № 4642 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими відсотками станом до 03 травня 2017 року у розмірі 93 863,02 дол. США; три відсотка річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у межах позовної давності з 08 серпня 2015 року до 08 серпня 2018 року у розмірі 7 672,49 дол. США; неустойку (пеню) у межах позовної давності з 08 серпня 2017 року до 08 серпня 2018 року у розмірі суми утримуваних банком коштів станом на 17 листопада 2014 року у розмірі 2 411 868,99 грн;

- за депозитним договором від 20 вересня 2010 року № SAMDN8405 (вклад «Депозит VIP» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № 3238 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими відсотками станом до 17 листопада 2014 року у розмірі 438 520,27 грн; неустойку (пеню) у межах позовної давності з 08 серпня 2017 року до 08 серпня 2018 року у розмірі суми утримуваних банком коштів станом на 17 листопада 2014 року у розмірі 432 596,55 грн;

- за депозитним договором від 15 березня 2013 року № SAMDN1472 (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № 5831 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими процентами станом до 03 травня 2017 року у розмірі 205 441,67 грн; три відсотка річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у межах позовної давності з 08 серпня 2015 року до 08 серпня 2018 року у розмірі 12 612,00 грн; інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у межах позовної давності з 08 серпня 2015 року до 08 серпня 2018 року у розмірі 50 650,82 грн; неустойку (пеню) у межах позовної давності з 08 серпня 2017 року до 08 серпня 2018 року у розмірі суми утримуваних банком коштів станом на 17 листопада 2014 року у розмірі 192 377,09 грн;

- за депозитним договором від 05 серпня 2013 року № SAMDN5253 (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № 8455 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими відсотками станом до 03 травня 2017 року у розмірі 592 578,52 грн; три відсотка річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у межах позовної давності з 08 серпня 2015 року до 08 серпня 2018 року у розмірі 49 129,00 грн; інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у межах позовної давності з 08 серпня 2015 року до 08 серпня 2018 року у розмірі 197 312,79 грн; неустойку (пеню) у межах позовної давності з 08 серпня 2017 року до 08 серпня 2018 року у розмірі суми утримуваних банком коштів станом на 17 листопада 2014 року у розмірі 545 631,28 грн;

- за депозитним договором від 21 травня 2013 року № SAMDN3003 (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № НОМЕР_2 грошові кошти: суму вкладу разом з нарахованими відсотками станом до 03 травня 2017 року у розмірі 75 960,27 грн; три відсотка річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у межах позовної давності з 08 серпня 2015 року до 08 серпня 2018 року у розмірі 6 396,00 грн; інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання у межах позовної давності з 08 серпня 2015 року до 08 серпня 2018 року у розмірі 25 687,20 грн; неустойку (пеню) у межах позовної давності з 08 серпня 2017 року до 08 серпня 2018 року у розмірі суми утримуваних банком коштів станом на 17 листопада 2014 року 71 529,09 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції урахував, що відповідач визнав факт укладення депозитних договорів між банком та ОСОБА_1 , та підтвердив розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими відсотками станом на 17 листопада 2014 року, у свою чергу позивач погодився з розміром нарахованих відсотків, який АТ КБ «ПриватБанк» навів у відзиві.

Також Суд першої інстанції урахував усталену практику Верховного Суду, відповідно до якої, за відсутності у позивача оригіналів банківського договору та оригіналів квитанцій суд касаційної інстанції вважав доведеним факт укладення банківського договору та внесення відповідних коштів на підставі інших документів, що відповідають вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, як то банківські виписки, довідки, відомості Національного банку України.

Врахувавши розрахунок відсотків, викладеного у відзиві відповідача з яким погодився позивач, суд першої інстанції вважав можливим задовольнити позов в цій частині.

Вирішуючи питання про стягнення неустойки (пені), суд першої інстанції урахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, та вважав наведений позивачем розрахунок є справедливим, який відповідає принципу співмірності.

Суд визнав безпідставними доводи відповідача про те, що банк є неналежним відповідачем у справі, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не довів, що договір про переведення боргу між банком та ТОВ «ФК Фінілон» від 17 листопада 2014 року було укладено зі згоди вкладника, а тому вважав зазначений договір нікчемним.

Апеляційний суд вважав правильним розрахунок заборгованості зі сплати відсотків за договорами банківських вкладів, визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахуванні пені відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач є споживачем фінансових послуг, банк їх виконавцем, а тому несе відповідальність за неналежне надання цих послуг відповідно до частини п`ятої статті 10 наведеного закону.

Суд відхилив аргументи заявника про те, що зобов`язання за депозитними договорами має виконувати ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки банк не довів, що договір про переведення боргу між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК Фінілон» від 17 листопада 2014 року було укладено зі згоди вкладника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року, у якій заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження у справи та витребувано матеріали справи.

Матеріали справи надійшли до Верховного Суду у грудні 2021 року.

У січні 2022 року надійшов відзив, у якому ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні касаційної скарги. Зазначав, що суди попередніх інстанцій виконали вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 01 липня 2020 року, встановили факт укладення між сторонами договорів банківських вкладів та розмір залишку грошових коштів за кожним правочином, який підлягає стягненню з урахуванням відсотків. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано стягнув пеню за кожним договором банківського вкладу. Доводи касаційної скарги про те, що банк є неналежним відповідачем у справі, у зв`язку із укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договором про переведення боргу є безпідставними, оскільки в порушення вимог статті 520 ЦК України зазначений договір був укладений за відсутності згоди вкладника.

У травні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із заявою про зупинення касаційного провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Бардаченко В. В., до АТ КБ «ПриватБанк», про стягнення трьох відсотків річних та пені.

Заява обґрунтована тим, що справи № 175/3119/18 та № 199/3152/20 є подібними, оскільки правовідносини у цих справах виникли з договорів банківського вкладу, із застосуванням положень частини другої статті 625 ЦК України, частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», частини третьої статті 551 ЦК України, з урахуванням укладеного 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» договору про переведення боргу, тобто має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, що відповідає критерію подібності справ.

Перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву, заяви про зупинення касаційного провадження у справі, та матеріали справи, колегія суддів зробила висновок про необхідність зупинення касаційного провадження у справі з огляду на таке.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою від 15 грудня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 199/3152/20 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення трьох відсотків річних та пені, за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення

Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 09 березня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року.

Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного цивільного суду зазначила необхідність відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження

№ 14-64цс19), а також для вирішення виключної правової проблеми, що є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у спорах про повернення грошових коштів, розміщених за договорами банківського вкладу, щодо нарахування пені за несвоєчасне повернення цих грошових коштів вкладнику (клієнту).

Зокрема вказала, що Велика Палата Верховного Суду у наведеній справі (№ 761/26293/16-ц) дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з банку пені відповідно до частини п`ятої Закону України «Про захист прав споживачів», обґрунтувавши цей висновок тим, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом, у вигляді сплати пені в розмірі трьох відсотків від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з розпорядженням про видачу коштів до дня фактичної видачі. При цьому вартість послуги, на яку нараховується пеня у розмірі трьох відсотків за кожен день прострочення, Велика Палата Верховного Суду визначала як суму неповернутого банківського вкладу з нарахованими на нього відсотками. Водночас тлумачення вжитого в законі терміну «вартість послуги» Велика Палата Верховного Суду не навела та не роз`яснила в чому вона полягає і з чого складається. Визначаючи розмір пені за прострочення виконання зобов`язання у вищевказаній постанові, Велика Палата Верховного Суду відповідно до принципу пропорційності на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, зменшила його до розміру суми неповернутого банківського вкладу з нарахованими на нього відсотками, який після закінчення строку дії відповідного договору трансформувався у банківський рахунок, та стягнула пеню у валюті гривні.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, направляючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, мотивувала ухвалу необхідністю відступити від висновку Великої Палати Верховного Суду, оскільки вважає, що вартістю послуги є грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за надану останнім послугу. При цьому такі кошти після виконання договору залишаються у виконавця і не повертаються споживачеві. Тому внесені споживачами на відповідні рахунки в банку грошові кошти як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка за жодних обставин не можна вважати вартістю відповідних банківських послуг, оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачам, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги. Виходячи з наведеного, розмір внесених споживачами в банк грошових коштів за договорами банківського вкладу та банківського рахунка не може бути базою для обчислення пені на підставі частини п`ятої статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Також колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновку Великої Палати Верховного Суду у вказаній вище справі щодо застосування у подібних правовідносинах частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Проте за змістом цієї правової норми розмір неустойки може бути зменшений рішенням суду за обов`язкової наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; б) таке перевищення є значним; в) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Тобто сам факт перевищення розміру неустойки над розміром збитків не є достатньою підставою для застосування цієї статті і зменшення розміру неустойки повинно бути обумовлене наявністю інших обставин, які мають істотне значення. Водночас Великою Палатою Верховного Суду при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України переліку таких інших обставин та критеріїв їх визначення не вказано.

Крім того, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що в постанові від 20 березня 2019 року Велика Палата Верховного Суду стягнула неустойку в національній валюті України, тоді як за обставинами справи розмір вкладу споживача, на який він просив нарахувати неустойку (розмір збитків у розумінні частини третьої статті 551 ЦК України), був визначений позивачем в іноземній валюті. При цьому мотиви стягнення неустойки саме у національній валюті та обставини, які стосуються курсу відповідних валют як на час пред`явлення позову, так і на час вирішення справи в судовому рішенні не відображені, що залишило відкритим цілий ряд питань щодо правильного застосування судами вищевказаної правової норми.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 13 квітня 2022 року прийнято до розгляду справу № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) в частині уточнення висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) щодо переліку та критеріїв обставин, які підлягають врахуванню при зменшені розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України.

Судові рішення у справі, які є предметом перегляду, та судове рішення у справі, яку передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої

статті 252 ЦПК України, до закінчення перегляду справи.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 10 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про зупинення касаційного провадження у справі.

Зупинити касаційне провадження у цивільній справі № 175/3119/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Бардаченко Володимир Володимирович, до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», про стягнення трьох відсотків річних та пені.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

А. С. Олійник

В. В. Яремко