Провадження № 2/161/862/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Крупінська С.С.

при секретарі судового засідання Лесько Б.Я.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення збитків,

,

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» (далі позивач, ТОВ «Кріс-Віт Україна») звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Баїв» (далі відповідач-1, ТОВ «Україна-Баїв»), ОСОБА_5 (далі відповідач-2) про стягнення збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач згідно договору оренди з 30 квітня 2010 року взяв в оренду у відповідача-2 строком на 10 років розташованої в Луцькому районі та належну орендодавцю земельну ділянку площею 3,9035 га, кадастровий номер :04:000:1354. Ця ділянка була передана позивачу і використовувалася ним.

Позивач вказує, що за 2016-2017 роки він зазнав збитків у формі упущеної вигоди у розмірі 23591,07 грн., що підтверджується відповідним висновком судового експерта. Покликаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно 23591,07 грн. збитків.

В ході судового розгляду стороною позивача було подано заяву від 16 травня 2022 року про відмову від позовних вимог до відповідача ТОВ "Україна-Баїв".

Ухвалою суду від 22.06.2022 дана відмова була прийнята судом, і провадження в частині вимог, заявлених до ТОВ «Україна-Баїв», було закрите.

Під час розгляду справи з`ясувалося, що ОСОБА_5 помер, у зв`язку з чим ухвалою суду від 10.11.2021 року провадження у справі було зупинене. Після надходження до суду окремих матеріалів спадкової справи і встановлення правонаступників (спадкоємців), ухвалою від 25.03.2022 року провадження у справі було поновлено, та замінено відповідача ОСОБА_5 на його правонаступників - спадкоємців ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .

Відповідачі у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Усаченко М.О. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог .

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

З пояснень представників сторін, матеріалів справи, судом встановлено, що 30 квітня 2010 року між позивачем (орендар) та відповідачем-2 (орендодавець) був укладений договір оренди землі №56, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва, площею 3,9035 га, кадастровий номер :04:000:1354. Вказаний договір у встановленому порядку був зареєстрований 21 серпня 2010 року у Луцькому районному відділі ДП «Центр ДЗК», номер запису 65.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2017 року у цивільній справі №161/2206/16-ц, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року, визнано недійсним договір оренди землі №992, укладений 01.12.2015 (щодо земельної ділянки площею 3,9035 га, кадастровий номер :04:000:1354, адреса с. Одеради Луцького р-ну Волинської обл.), сторонами якого є ОСОБА_5 , як орендодавець і ТзОВ «Україна-Баїв», як орендар, та скасовано державну реєстрацію цього договору (запис про речове право №12480593 від 11.12.2015).

З тексту цього судового рішення слідує, що відповідач ОСОБА_5 повторно передав ту саму земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:1354 в оренду відповідачу- ТзОВ « Україна Баїв» що і стало підставою для визнання недійсним відповідного договору, адже ділянка вже перебувала в оренді позивача.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А пункт «ґ» частини третьої цієї статті передбачає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом в т.ч. відшкодування заподіяних збитків.

Стаття 27 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Частина 1 статті 95 ЗК України передбачає, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. В свою чергу стаття 28 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

Право ТОВ «Кріс-Віт Україна» на відшкодування збитків закріплене також і в п. 43 первісного договору оренди від 30 квітня 2010 року.

У частинах першій та другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З аналізу вищенаведених положень цивільного та цивільно-процесуального законодавства слідує, що тягар доказування наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту), окрім вини, лежить саме на потерпілій особі, яка має належними та допустимими доказами довести суду:

1) факт наявності шкоди;

2) протиправність діяння (дії чи бездіяльності) особи, яка завдала шкоди;

3) причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправним діянням особи, яка завдала шкоди.

В свою чергу, враховуючи наявний у цивільному законодавстві принцип презумпції вини завдавача шкоди, відповідач повинен довести суду відсутність своєї вини у скоєному цивільному правопорушенні.

Потерпіла сторона може зазнати шкоди не тільки у формі реальних збитків, але і у формі упущеної вигоди (п.2 ч.2 ст.22 ЦК України).

Для доведення чи спростування цих обставин чинним цивільним процесуальним законодавством сторонам надані дієві процесуальні механізми, як то витребування доказів (ст.84 ЦПК України), призначення судової експертизи судом (ст.103 ЦПК України) чи на замовлення учасників справи (ст.106 ЦПК України).

При цьому, суд, зберігаючи безсторонність, не може у цивільному процесі вчиняти відповідні процесуальні дії за власною ініціативою, а лише за відповідними клопотаннями учасників справи.

В розглядуваному випадку позивач належними та допустимими доказами довів наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (делікту), а саме наявність завданої шкоди у формі упущеної вигоди, протиправність діяння, а також причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправним діянням особи, яка завдала шкоди.

Так, факт наявності шкоди у формі упущеної вигоди в наслідок неможливості використання земельної ділянки за призначення у 2017 році підтверджується виконаним на замовлення позивача висновком судової-економічної експертизи від 09 жовтня 2020 року, який підготовлений судовим експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Кочетовою І.Ю.

Суд погоджується з використаною судовим експертом методологією визначення збитків у формі упущеної вигоди, яка полягає у визначенні наступних показників:

1) ймовірну собівартість 1 т культури, якою б засівалась земельна ділянка;

2) ймовірний дохід від реалізації культури;

3) розмір втрат урожаю.

Для визначення першого з цих показників (собівартості 1 т культури) експертом мотивовано взято до уваги первинні документи ТОВ «Кріс-Віт Україна», зокрема наказ №4 від 05 січня 2017 року «Про затвердження посівів в розрізі сільськогосподарських культур на полях у 2017 р.», адже позивач користувався цією земельною ділянкою і до його незаконної передачі в оренду ТОВ "Україна-Баїв", а тому у своїй діловій практиці та господарській діяльності обґрунтовано міг виробити відповідну структуру посівів. В даному випадку у 2017 році на земельній ділянці відповідачів планувалося засіювання соєю.

Для розрахунку ймовірних витрат на вирощування 1 т бобів сої у 2017 році експерт посилається на Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», а також первинні документи позивача звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду ТОВ «Кріс-Віт Україна» станом на 01 грудня 2017 року та визначає прямі матеріальні витрати на 1 т бобів сої у розмірі 2782,31 грн. на тонну. Аналогічно експертом, шляхом дослідження первинних документів позивача, було визначено прямі витрати на оплату праці, витрати на соціальне відрахування, орендну плату, оплату послуг сторонніх організацій, амортизація необоротних активів, решта загальновиробничих витрат та визначено виробничу собівартість 1 т бобів сої за 2017 рік у розмірі 6281,95 грн.

Суд також знаходить обґрунтованим підхід судового експерта для визначення урожайності бобів сої в розрахунку на 1 га, а також визначення її закупівельної ціни, для чого були використані дані про ціни станом на 2017 року від Волинської торгово-промислової палати, ТОВ «Волинь-зерно-продукт», ТОВ «Традекс».

Внаслідок визначення вищенаведених показників, враховуючи площу земельної ділянки відповідача, судовий експерт обґрунтовано визначив розмір збитків у формі упущеної вигоди внаслідок неможливості у 2017 році використання земельної ділянки у розмірі 23591,07 грн., а саме як чистий дохід, яке підприємство могло отримати внаслідок збору та реалізації урожаю 2017 року.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що вищенаведений висновок судової експертизи є неналежним та недопустимим доказом, оскільки експертиза проводилася лише один день, адже з матеріалів справи слідує, що первісно позивач долучив аналогічний висновок економічного експертного дослідження під час звернення до суду у серпні 2020 року. Цей висновок був датований 31 липням 2020 року, а звернувся позивач до експерта 06 липня 2020 року. Цього періоду було цілком достатньо для здійснення відповідних досліджень та складення висновку. В подальшому, реагуючи на зауваження відповідача-1 про відсутність у висновку посилань для підготовки його для суду, а також попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, позивач замовив його доопрацювання, яке оформлено висновком судового експерта від 09 жовтня 2020 року, в якому містилися всі необхідні реквізити, для визнання його висновком судової експертизи в розумінні ст.102 ЦПК України, а сам текст залишився незмінним.

Також є безпідставними твердження представника відповідача про те, що у судовому висновку не зазначено відомостей про всі надані матеріали та кількість аркушів, не зазначено спосіб доставки та вид упаковки, оскільки відомості про досліджувані документи були зазначені як в тексті висновку, так і в додатках до нього. Будь-яких матеріальних об`єктів судовий експерт не досліджував, а тому наводити відомості про їх пакування та спосіб доставки не було необхідним.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що у вступній частині висновку зазначено про його проведення за матеріалами судових справ, адже судова експертиза проводилася не за ухвалою суду, а за замовленням учасника справи, що допускається ст.102 ЦПК України. Текст висновку не містить жодних посилань на конкретні матеріали судових справ, а тому зазначення у вступній частині експертом судових справ не вплинуло на його зміст та обґрунтованість.

Посилаючись на невірно розраховану загальну площу земельних ділянок, які вказані у висновку, відповідач не вказує, в чому саме полягає така невірність і яка справжня, за його версією, загальна площа земельних ділянок, і як це могло вплинути на визначення упущеної вигоди за земельною ділянкою конкретно відповідача.

Посилання сторони відповідача на Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963 суд знаходить недоречним, адже у ній йдеться мова про орієнтований порядок визначення шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, який не враховує випадки, коли така ділянка вже використовувалася у виробничій діяльності потерпілої особи і вибула з її володіння, тим самим спричинивши збитки у формі упущеної вигоди. На думку суду, таку методику доцільно було б використати, якщо земельна ділянка не використовувалася власником (державою, територіальною громадою, особою) за призначенням, адже в такому випадку неможливо визначити ймовірну упущену вигоду, бо відсутні вихідні дані у вигляді показників господарської діяльності власника землі. Саме для визначення шкоди у таких випадках була розроблена вищенаведена методика, в якій, зокрема наводяться середньорічний дохід від використання земель за цільовим призначенням, який має орієнтовне значення та для визначення показників упущеної вигоди реально діючого підприємства братися не може, адже це суперечить приписам ч.3 ст.22 ЦК України стосовно повного відшкодування завданої шкоди, а також правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року №3-463гс17, постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року №127/27155/16-ц, яка полягає у тому, що норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обов`язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики.

Твердження відповідача про те, що розмір збитків повинен обов`язково визначатися комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, як це передбачено Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, суд визнає помилковим, адже визначення розміру шкоди у такому порядку є однією з форм досудового вирішення спору між землекористувачем та особою, яка самовільно зайняла його земельну ділянку, а сама потерпіла особа, доводячи розмір завданих збитків, не може бути обмежена виключно рішенням відповідної комісії, оскільки це, як вже зазначав суд вище, суперечить приписам ч.3 ст.22 ЦК України стосовно повного відшкодування завданої шкоди, а також правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року №127/27155/16-ц, яка полягає у тому, що норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обов`язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Порядку.

Суд звертає увагу, що ч.3 ст.124 Конституції України передбачено, що законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. У частині першій статті 16 ЦПК України передбачено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Однак, главами 24-25 Земельного кодексу України, які регулюють порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, а також вирішення земельних спорів, не передбачено обов`язкового досудового урегулювання спору шляхом звернення до комісії з визначення розміру шкоди, тому позивач, користуючись своїми цивільно-процесуальними правами мав можливість безпосередньо звернутися до суду для вирішення цього земельного спору.

Посилання відповідача на судову практику Верховного Суду, зокрема на постанови у цивільних справах №№144/485/16, 359/9892/17, 431/1161/17, 728/847/17 суд вважає помилковим, оскільки в цих судових рішеннях не робилося правових висновків про те, що виключно акт комісії, створеної відповідно до постанови КМУ від 25 липня 2007 року №963 є належним та допустимим доказом розміру завданої шкоди землекористувача. Верховний Суд у цих справах звернув увагу на те, що розмір завданої шкоди був визначений самостійно позивачем за власними розрахунками, які не підтверджені іншими доказами, зокрема і відповідним актом комісії. Оскільки інших доказів розміру понесеної шкоди надано не було, зокрема і висновку судової експертизи, Верховний Суд зробив висновок про безпідставність та передчасність позовних вимог. У розглядуваній справі позивач обґрунтовує розмір завданої шкоди не власними розрахунками, а висновком судової експертизи, що є відмінним від обставин, встановлених у наведених для прикладу стороною відповідача цивільних справах.

Доводи представника відповідача про фактичну несплату у 2017 році позивачем на користь відповідача-2 орендної плати жодним чином не впливають на обґрунтованість висновку судового експерта, оскільки експерт брав за основу середнє значення орендної плати, яку сплачував за 2017 рік позивач.

Посилаючись на помилкове визначення ринкової ціни 1 т сої станом на 2017 рік, середньої урожайності сої на 1 га, собівартості 1 т бобів сої, сторона відповідачів не надає суду свого контррозрахунку та свою версію цього показника, і яким чином це могло вплинути на обґрунтованість здійсненого судовим експертом розрахунку.

Інші доводи представника відповідача не спростовують обґрунтованість висновку судового експерта, а самі такі доводи є надуманими.

Суд підкреслює, і це було встановлено під час судового розгляду, що сторона відповідачів з грудня 2020 року володіла всім обсягом первинних документів, на підставі яких був зроблений висновок судового експерта. Провадження у справі триває із серпня 2020 року і за цей час відповідачі були здатні, обґрунтовуючи інший розмір упущеної вигоди, здійснити судову експертизу на власне замовлення та підтвердити суду свої доводи про помилковість висновку судової експертизи, яка була здійснена на замовлення позивача. Оскільки цього зроблено не було, а всі доводи представника відповідача зводяться не до встановлення обґрунтованих показів упущеної вигоди, а до намагання уникнути цивільно-правової відповідальності за вчинений делікт.

Далі, повертаючись до складу цивільного правопорушення (делікту), суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами і факт неправомірних дій з боку відповідача, що полягали у незаконному повторному укладенні договору оренди, який визнаний судом недійсним, що зумовлювало неможливість користуватися нею позивачем за призначенням. Вказане підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2017 року у цивільній справі №161/2206/16-ц, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно кримінального провадження №0000253, протоколами допиту свідків директора ТОВ «Україна-Баїв» та відповідача-2. Ці докази були отримані під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, містять у собі фактичні дані стосовно об`єкту доказування у даній цивільній справі та можуть оцінюватися судом в сукупності з іншими доказами.

Причинний зв`язок між завданою шкодою та протиправними діями відповідача по передачі в повторну оренду земельної ділянки для суду є очевидним, оскільки внаслідок укладення незаконного договору оренди позивачу, який до того обробляв цю земельну ділянку та використовував її у своїй господарській діяльності, очевидно була завдана шкоди у формі упущеної вигоди.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що він не мав законної можливості використовувати земельну ділянку, яка перебувала в повторній оренді (із відповідною реєстрацію речового права оренди) ТОВ «Україна-Баїв». Будь-яка діяльність позивача на земельній ділянці упродовж строку, доки діяв повторний договір оренди, була б незаконною.

В п.6 ч.1 ст.3 ЦК України задекларовані такі загальні засади цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність. Суд вважає належними доводи позивача, що його потенційно можлива поведінка, спрямована на оброблення земельної ділянки за наявності повторного договору оренди цієї ділянки, не відповідала б цим засадам і містила б ознаки спроби самовільного зайняття земельної ділянки. Адже, як відзначено в ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Таким чином, позивач, за наявності діючого повторного договору оренди земельної ділянки, зобов`язаний був утримуватися від використання цієї ділянки. Відсутні будь-які докази того, що ТОВ «Україна-Баїв» погоджувалося на використання позивачем спірної ділянки в 2017 році.

Стаття 19 Конституції України зазначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. З огляду на це позивач не міг був ігнорувати наявність чинного повторного договору оренди і не зобов`язаний був обробляти земельну ділянку.

Отже, оскільки судом встановлений весь склад цивільного правопорушення (делікту), а саме факт наявності шкоди у формі упущеної вигоди, її розмір, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між шкодою та протиправними діями, а також вина відповідача, позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з правонаступників, в порядку ст. ЦПК України, 1231 ЦК України) на користь позивача збитки у формі упущеної вигоди у розмірі 23591,07 грн.

Що стосується зробленої стороною відповідача заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 ст.261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що позивач вже навесні 2017 року знав, що його права на отримання упущеної вигоди будуть порушені. ТОВ «Кріс-Віт Україна» навесні 2017 року могло знати лише про неможливість використання земельної ділянки, однак позивач в цей час не міг знати про настання упущеної вигоди та її розмір. На початку 2017 року позивач не міг знати, чи вдасться йому виростити врожай сої, якою буде ціна сої, якою буде її врожайність, якою буде собівартість вирощеної продукції. Лише восени 2017 року, після збору врожаю і початку його реалізації, позивач міг знати про факт упущеної вигоди та про її розмір.

Зважаючи на те, що позивач просить суд стягнути збитки, завдані внаслідок неможливості збору та реалізації ним урожаю у 2017 році, суд дійшов висновку, що строк позовної давності у даному випадку не пропущений, адже очевидним є те, що термін збору урожаю сої не може настати раніше осені 2017 року. Доказів протилежного відповідачі суду не надали, а тому суд вважає, що позовні вимоги заявлені в межах строку позовної давності.

Окрім того, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 з 12 березня 2020 року і він діяв на момент звернення позивача до суду 31 серпня 2020 року.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем під час звернення до суду, а саме у розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ст.ст. 265, 367,368,369,371,374,375,381,382,384 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» збитки у розмірі 23591 грн. (двадцять три тисячі п`ятсот дев`яносто одна) грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна» 2 102 грн. (дві тисячі сто дві) грн. в рахунок відшкодування судового збору по 1051 грн. з кожної.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 09.09.2022 року..

Позивачем у справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кріс-Віт Україна», м. Луцьк, вул. Ковельська, 13, оф.41, .

Відповідачами у справі є:

1) ОСОБА_4 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП- не відомий.)

2) ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області С.С. Крупінська