ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 388/1678/21

провадження № 22-ц/4809/467/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л. (суддя-доповідач)

суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А.

з участю секретаря Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро»;

відповідач ОСОБА_1 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2021 року, у складі головуючого судді Баранського Д.М., у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі АТ «Банк Кредит Дніпро») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову вказувало, що 02 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір № 0998.

За вказаним договором, банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 62000,00 грн, який зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у строк до 23 червня 2024 року.

Позивач зазначав, що у порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, що станом на 13 вересня 2021 року становить 76238,19 грн , яку і просив стягнути в судовому порядку.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором в сумі 37567,89 грн .

Вирішено питання про розподіл судових витрат

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну рішення, яким стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором у повному обсязі у розмірі 76238,19 грн .

Позивач не погоджується із обґрунтуванням суду першої інстанції, що нарахування позивачем відповідачці комісії за розрахункове касове обслуговування є незаконним, а відтак відсутні підстави для її сплати, а у позивача право вимагати стягнення нарахованих сум.

Вважає, незаконною відмову у стягненні із відповідачки 13870,30 грн комісії та зараховано відповідачу 24800,00 грн , як сплату тіла кредиту, які були сплачені відповідачкою раніше (до пред`явлення позову до суду), як комісії у відповідності до умов кредитного договору.

Зазначив, що кредитний договір за яким стягується заборгованість є договором споживчого кредиту та спірні правовідносини регулюються Законом України « Про споживче кредитування» ,яким і передбачено, що до витрат споживача за кредитним договором належать витрати, які пов?язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи комісії, а тому нарахування таких витрат кредитором не є несправедливим, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові від 30.06.2021 у справі №201/10403/19, яка не була врахована судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтувантися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 жовтня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір ( а. с. 3-5).

Згідно вказаного договору позивач наддав відповідачу грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі.

За договором банк надає клієнту грошові кошти на споживчі потереби: щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 23 жовтня 2019 року по 22 лютого 2021 року 5 процентів від суми кредиту, з 23 лютого 2021 року по 22 травня 2022 року 4 проценти від суми кредиту, з 23 травня 2022 року по 22 серпня 2023 року 3 проценти від суми кредиту, з 23 серпня 2023 року по 23 жовтня 2024 року 1,95 проценти від суми кредиту.

Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001 процента річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56 процентів річних.

Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування кредитом, щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін.

Платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та щомісячної комісії за обслуговування Кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ануїтетних (рівномірних) платежів.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Звернувшись із даним позовом до суду позивач ставив питання про стягнення із ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 76238,19 грн , яка складається із залишку строкового кредиту в сумі 45607,56 грн , залишку простроченного кредиту в сумі 16760,33 грн ,залишок простроченої комісії в сумі 13870,30 грн. (а.с. 12-15).

Задовольняючі частково позов суд першої інстанції послався на те, що з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, оскільки вона допустила прострочену заборгованість за тілом кредиту.

Проте, суд вважав незаконним нарахування позивачем відповідачці комісії за розрахунково-касове обслуговування, а тому відсутні підстави для сплати ОСОБА_1 такої комісії, а у позивача право вимагати стягнення нарахованих сум.

Суд першої інстанції правильно визначив, що оскільки позивач незаконно нарахував позивачці комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту, тому відповідно сплачені нею грошові кошти на погашення комісії в сумі 7863,84 грн , а також на погашення простроченої комісії в сумі 16936,16 грн , а всього на суму 24800,00 грн , не можуть бути зараховані на сплату такої комісії, а мають бути зараховані на сплату тіла кредиту, оскільки згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 13 вересня 2021 року, ОСОБА_1 не має заборгованості за кредитним договором, що підлягає погашенню у першу чергу.

Суд першої інстанції зазначив, що сплачені відповідачкою суми такої комісії на загальну суму 24800,00 грн є сплатою тіла кредиту, а відповідно вона здійснила дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором станом на 13 вересня 2021 року на суму 8039,67 грн (24800 16760,33 = 8039,67).

В матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою. Промо зі страховкою (25-75)» Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит від 23 жовтня 2019 року передбачено, що споживач має право достроково повернути споживчий кредит без будь-якої додаткової плати, пов`язаної з достроковим поверненням.

Суд першої інстанції правильно встановив, що розмір заборгованості становить 37567,89 грн (45607,56 (залишок тіла кредиту) + 16760,33 (залишок простроченого тіла кредиту) 24800 (добровільно сплачені грошові кошти у виді комісії та простроченої комісії за розрахунково-касове обслуговування).

Тому стягнута заборгованість на користь позивача в сумі 37567,89 грн є правильною.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (чч. 1, 3 ст. 509 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Колегія суддів погоджується із висновком суду про незаконність нарахування банком комісії за кредитним договором, що слідує зі змісту, зокрема постанови Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (справа № 2-4009/11).

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» залишити без задоволення.

Рішення рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

12.09.2022 складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний