Провадження №6/127/328/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бернади Є.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Печенюк Т.О.,

заявника державного виконавця Літвінової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду № 12 подання головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) Літвінової М.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) Літвінової М.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа (далі Подання).

Подання мотивоване тим, що ОСОБА_1 не виконує рішення суду в частині цивільного позову потерпілих. При цьому на виклики державного виконавця засуджена не з`являється, про причини неявки не повідомляє. Ухвалою № 127/228003/14-к від 30.08.2018, виданою Вінницьким міським судом Вінницької області, задоволене подання виконавця і до ОСОБА_1 застосований привід, однак станом на 14.09.2022 ухвала суду не виконана. Державним виконавцем 19.06.2018, 24.07.2018, 12.09.2022 здійснювався вихід за місцем проживання та реєстрації боржника з метою перевірки майнового стану, однак здійснити це не вдалося, оскільки боржник двері квартири не відчиняє.

Державний виконавець в судовому засіданні подання підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у поданні.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши надані суду матеріали подання, суд дійшов до такого висновку.

Зі змісту пункту 14 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Чинним КПК не передбачений порядок тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, натомість такий порядок регламентований Цивільно-процесуальним кодексом України (далі ЦПК) та Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

Порядок тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України під час виконання судового рішення регламентований статтею 441 розділу VI ЦПК. Зокрема, частиною першою статті 441 ЦПК визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Частиною другою статті 441 ЦПК регламентовано, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до частини третьої статті 441 ЦПК суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з частиною четвертою статті 441 ЦПК ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Крім того, пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З матеріалів Подання випливає, що на виконанні Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) (далі ДВС) знаходиться зведене виконавче провадження № 56548397, до складу якого входять: виконавче провадження № 49956982 з виконання виконавчого листа № 127/22803/14-к, виданого 16.03.2015, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 510,00 грн. матеріальної шкоди, 70000,00 грн. моральної шкоди, а разом 71510,00 грн.; виконавче провадження № 49957433 з виконання виконавчого листа № 127/22803/14-к, виданого 16.03.2015, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 510,00 грн. матеріальної шкоди, 2000,00 грн. витрат на правову допомогу та 20000,00 грн. моральної шкоди, а разом 22510,00 грн.; виконавче провадження № 69678423 з виконання постанови № ЕАР 5607805 від 13.07.2022 про стягнення з ОСОБА_4 штрафів у сфері безпеки дорожнього руху в сумі 680 грн.; виконавче провадження № 59583170 з виконання постанови про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9038-17у від 22.12.2018 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати ЄСВ в сумі 15819.

За зазначеними виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Постанови про відкриття виконавчих проваджень винесені 04.10.2016, 26.01.2016, 19.08.2022, 18.07.2019. Постановами про відкриття виконавчого провадження боржник зобов`язаний подати декларацію про доходи та майно, боржник попереджений про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копії постанов про відкриття виконавчого провадження направлені сторонам виконавчого провадження.

Рішення на час звернення з Поданням боржником не виконане, декларація не подана, будь-які дії, спрямовані на його виконання не здійснені, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону № 1404-VIII.

06.06.2018 винесена постанова про об`єднання виконавчого провадження у зведене виконавче провадження № 56548397. Надалі усі виконавчі дії вчинені в межах зведеного виконавчого провадження.

Під час виконання рішення суду виконавець встановив, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником значиться зареєстрована на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського господарства, яку орендує товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «СХК Вінницька промислова група». 05.07.2021 державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та її копія надіслана до ТОВ «СХК Вінницька промислова група» для виконання. За весь період перебування постанови на виконанні у зазначеному товаристві на депозитний рахунок ДВС надійшли кошти в сумі 899,86 грн.

Виконавцем 28.02.2018, 24.05.2018, 24.07.2018, 12.03.2019, 16.04.2019 на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця та надання пояснень щодо причин невиконання рішення, однак ОСОБА_1 на виклики не з`являється, про причини неявки не повідомляє. Ухвалою № 127/228003/14-к від 30.08.2018, виданою Вінницьким міським судом Вінницької області, задоволене подання виконавця і до ОСОБА_1 застосований привід, однак станом на 14.09.2022 ухвала суду не виконана.

Державним виконавцем 19.06.2018, 24.07.2018, 12.09.2022 здійснювався вихід за місцем проживання та реєстрації боржника: АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану, однак здійснити це не вдалося, оскільки боржник двері квартири не відчиняє. Зі слів сусідів ОСОБА_1 користується автомобілем, що також підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР, однак згідно з відповіддю на запит МВС за боржником зареєстровані транспортні засоби не значаться.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 06.06.2018 ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 24.01.2017 органом видачі 0502.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З сукупного налізу вищезазначених норм слідує, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника судом можливе лише при встановленні умислу боржника на злісне ухилення від виконання ним свого обов`язку. Тобто, законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, а саме за будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochevv.Bulgaria» від 26.11.2009 року) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдане лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника в праві виїзду за межі України виникає в державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили факт умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї як боржника рішенням суду. Сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про умисне ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов`язків. Відсутність доходів та часткова перевірка майнового стану боржника не свідчить про умисел останньої в невиконанні рішення суду та інших державних органів. Крім того, суд звертає увагу, що матеріали подання не містять доказів здійснення державним виконавцем усіх передбачених та можливих заходів, пов`язаних з виконанням, зокрема повідомлення боржника у встановленому законом порядку про відкриття виконавчого провадження і здійснення його викликів для надання пояснень, а також доказів про вжиття заходів щодо розшуку та встановлення фактичного місця проживання боржника.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні не було підтверджено умисне ухилення ОСОБА_1 від виконання, покладених на неї рішенням суду обов`язків, а тому суд вважає за доцільне у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький) Літвінової М.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: