Справа № 461/3526/22 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/1956/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, Вищої ради правосуддя, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Національного банку України, треті особи: Національне антикорупційне бюро України, Офіс Генерального прокурора, Головне управління Національної поліції у Львівській області, Державне бюро розслідувань, Господарський суд Львівської області, Пустомитівський районний суд Львівської області, Головне управління ДПС у Львівській області, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та Громадська організація «Асоціація суддів господарських судів України», про стягнення з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 462 745 000 грн. 00 коп. повернуто позивачу.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (а.с. 142-144).

Згадану ухвалу оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для вирішення питання відкриття провадження у даній справі до суду першої інстанції, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм процесуального права.

Вважає, що «зазначення судом, що позивач не сформулював позовні вимоги до всіх відповідачів є необґрунтованим та не може бути підставою для повернення позовної заяви та обмеження позивача в доступі до правосуддя», а «незгода суду з правовим обґрунтуванням позовної заяви не є підставою для визнання її неподаною і повернення позивачу, а є надмірним формалізмом», що (надмірний формалізм) згідно з практикою Європейського суду з прав людини «є порушенням права на справедливий судовий захист» (а.с. 148-153).

Відповідачі подали до суду відзиви на апеляційну скаргу, у яких вони просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Офісом Генерального прокурора та Державним бюро розслідувань, як третіми особами, також було подано відзиви на апеляційну скаргу також з проханням апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися, до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Доступ до правосуддя визначений у п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК України. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст.175 ЦПК України, а також вимогам ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.187 ЦПК України суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє, чи відповідає вона вимогам, викладеним у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, чи немає підстав для залишення її баз руху, повернення чи відмови у відкритті провадження і за відсутності таких підстав відкриває провадження у справі.

Згідно з ст.175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обгрунтування.

Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються: 4) зміст позовних вимог: спосіб 'способи) захисту і: г- -з або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору: 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Недотримання обов`язкових вимог до змісту позовної заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Під змістом позовних вимог цивільне процесуальне законодавство розуміє вказівку позивача на спосіб судового захисту.

Пред`являючи позов, позивач повинен, насамперед, зазначити у позовній заяві предмет позову (що конкретно вимагає позивач), далі він сам повинен визначитися, виходячи із принципу змагальності, зі способом судового захисту, змістом позовних вимог, що є одним із основних елементів позову, який має своє нормативне закріплення у п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, а далі у заяві, за п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач повинен зазначити підстави позову (обставини, з яких випливає право вимоги позивача та якими він обґрунтовує свої вимоги), визначитися як з матеріальним, так і з процесуальним законом, який повинен застосовуватися до даних правовідносин, оскільки від правильної правової кваліфікації правовідносин залежить формування позивачем предмета доказування та подальше вирішення позовних вимог.

Обов`язок правильно формулювати свої позовні вимоги до суду, визначати зміст (спосіб судового захисту) та предмет позову покладається на позивача.

Вказані вимоги цивільного процесуального законодавства України позивачем ОСОБА_1 дотримано не було.

Зокрема, позовну заяву подано до відповідачів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, Вищої ради правосуддя. Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Національного банку України.

В той же час, ппозивачем не було дотримано вимог п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України щодо зазначення змісту позовних вимог щодо кожного з них, адже позов подано до кількох відповідачів.

Колегія суддів зазначає, що позивачеві слід було визначитись зі позовними вимогами до кожного з відповідачів по справі, виходячи з підстав і предмету позову.

Також позивачем недотримано вимоги процесуального законодавства України щодо викладення обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, оскільки згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування немайнової (моральної) шкоди» необхідно зазначити, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, в чому конкретно полягає така шкода, якими фактичними доказами підтверджується її наявність. Адже, як встановлено Галицьким районним судом м.Львова в ухвалі від 13.07.2022 року, ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України на його користь заподіяну діями органами державної влади моральну шкоду у розмірі 1 462 745 000 грн.

Зазначаючи таку суму до стягнення позивач був зобов`язаний процесуальним законодавством зазначити з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши позовну заяву на відповідність вимогам ЦПК України, Галицький районний суд м. Львова вірно дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України. Разом з цим, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.07.2022 року було надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не в повній мірі усунув недоліки позовної заяви, зокрема, не виклав позовні вимоги відповідно до ст. 175 ЦПК України суд першої інстанції, цілком підставно ухвалою від 26.07.2022 року повернув позовну заяву позивачеві, оскільки позовна заява повинна відповідати усім вимогам законодавства, які до неї ставляться. Суд також вірно вказав позивачу про невиконання ним вимог закону, зокрема щодо дотримання вимог змісту позовної заяви, яка подається до суду, що спрямоване на дотримання норм процесуального права.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Колегія суддів не погоджується із твердженням скаржника про те, що він обмежений чи позбавлений у доступі до правосуддя, оскільки саме не виконання вимог ухвал суду, а не будь-які інші підстави та/чи обставини, були покладені в основу ухвали суду першої інстанції, якою позов було повернуто позивачу.

Разом з тим, слід зазначити, що позивач вправі повторно звернутись до місцевого суду з цим же позовом, виконавши при цьому приписи законодавства та висновки, наведені в попередніх ухвалах суду у справі № 461/3526/22.

Згідно із ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наявні в матеріалах справи документи та подані сторонами та третіми особами документи та відзиви, апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником не виконано належним чином вимог ухвали Галицького районного суду м.Львова від 13.07.2022 року про залишення позовної заяви без руху, а отже ухвала Галицького районного суду м.Львова від 26.07.2022 року, якою позовну заяву повернуто позивачу, є правомірною та такою, що прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2022 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 05 жовтня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.