Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Феленко Я.О.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позивач посилається, на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 2020 року він успадкував земельну ділянку площею 5,400 га, кадастровий номер :01:001:0872, яка належала його дядьку ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15 серпня 2018 року ОСОБА_5 уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з ОСОБА_3 терміном на 10 років. Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідач ухиляється від сплати орендної плати, а саме позивачеві не сплачено орендну плату за 2019-2020 роки. Після отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач повідомив відповідача, що є власником земельної ділянки, однак орендну плату так і не отримав.

У зв`язку з порушенням умов договору, позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки укладений 15.08.2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, а саме, що позивач не повідомляв про перехід права власності на орендовану земельну ділянку, згідно норм ч. 3 ст. 148-1 ЗК України. Крім того, позивач протиправно восени 2020 року засіяв орендовану земельну ділянку, заборонивши відповідачеві користуватися нею. Отже, відповідачем не допущено систематичної несплати орендної плати.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,4 га, кадастровий номер :01:001:0872, що розташована на території Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, строком на 10 років починаючи з дати його державної реєстрації (а. с. 10-18).

ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 5,4 га, кадастровий номер :01:001:0872, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 2020 року (а. с. 8-9).

Згідно п. 2.2 договору оренди земельної ділянки, Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату у розмірі: 3 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічного підвищення коефіцієнту індексації за кожен календарний рік терміну дії Договору відповідно до розрахунків викладених в дії щорічного додатку № 1, який є невід`ємною частиною Договору, та у формі, склад якої визначається відповідно до ч. 1 додатку № 1 і викладено в ч. 2 щорічного додатку № 1, який є невід`ємною частиною Договору.

Розмір орендної плати визначається за домовленістю між Сторонами, вказується в розрахунку (повинен коригуватися згідно індексації грошової оцінки землі та вимог чинного законодавства) і не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством.

Періодичність виплати орендної плати - з 1 січня по 31 грудня щороку протягом терміну дії Договору (період виплати орендної плати за окремими формами розміру орендної плати погоджується сторонами і вказується в Додатку № 1 до Договору).

Пунктом 3 договору оренди «Зміна умов Договору і припинення його дії» договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Згідно пункту 3 договору оренди «Інші умови» в разі переходу права власності до іншої особи Договір оренди земельної ділянки зберігає чинність для нового власника.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням:

кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки;

найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника;

місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси;

платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Отже, виходячи з вимог ЗК України вбачається, що позивач, як спадкоємець земельної ділянки зобов`язаний був повідомити відповідача (орендаря) протягом місяця про набуття нею права власності на земельну ділянку, вказавши зокрема відомості щодо місця проживання та платіжних реквізитів для можливості перерахування орендної плати. Позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку 22 травня 2020 року, однак доказів про повідомлення щодо переходу права власності на успадковану земельну ділянку до суду не надано.

Таким чином, позивач набув право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування 22 травня 2020 року, проте протягом одного місяця з дня набуття права власності на земельну ділянку не повідомив письмово відповідача про це в порядку, встановленому ч. 3 ст. 148-1 Земельного кодексу України.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які пояснили, що їм відомо про користування позивачем спірною земельною ділянкою у 2020 році.

Отже, позивач в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, що відповідач систематично не сплачував орендну плату позивачу.

Так, відповідно до тлумачень ст. 651 ЦК України однією із підстав зміни або розірвання договору є істотне порушення договору другою стороною. Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору, при цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ст.25 Закону «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Аналогічне положення закріплено у пункті 3 договору, укладеного між сторонами.

Відповідно до п. д) ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до п. 11 вказаного вище договору оренди землі орендна плата вноситься орендарем до 1 лютого кожного наступного року, за попередній рік.

Проте, судом встановлено, що позивач в порушення ст. 148-1 Земельного кодексу України письмово не повідомив відповідача про набуття права власності на земельну ділянку, яку орендує відповідач відповідно до вказаного вище договору оренди землі, тому відповідно до норм ст. 516, 517 ЦК України відповідач мав право не виконувати обов`язок по сплаті орендної плати позивачу. Натомість позивач у 2020 році користувався земельною ділянкою, яка перебувала в оренді відповідача, що ним не заперечується.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06 жовтня 2022 року.

Суддя Т.А.Ковальчук