Справа № 396/251/19
Провадження № 2-др/392/2/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2022 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі:
Головуючої - судді Кавун Т.В.
при секретарі Стець Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска заяву представника заявника адвоката Ковальової Тетяни Павлівни про ухвалення додаткового рішення по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про встановлення факту постійного проживання,
19.07.2022 року представник заявника адвокат Ковальова Т.П., звернулася до суду з вказаною заявою в якій просить ухвалити додаткове рішення по справі № 396/251/19 та встановити юридичний факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 у неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року.
В поданій заяві посилається на те, що 12.11.2020 року було винесене судове рішення по вказаній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24.08.1991 року включно. Заява була задоволена, відповідний факт встановлений, однак в резолютивній частині рішення не вказано було посилання на неповнолітній вік особи заявника. Формулювання в неповнолітньому віці бракує в резолютивній частині рішення, проте є обов`язковим для того, щоб рішення працювало і заявнику оформити належність до громадянства України.
Дослідивши матеріали справи та подану заяву суд дійшов наступного висновку.
Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 12.11.2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року включно.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Отже, ч.1 ст. 270 ЦПК України встановлює вичерпний перелік випадків, у яких може бути ухвалене додаткове рішення. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав, суд має відмовити в його ухваленні, постановивши відповідну ухвалу.
Так, зі змісту рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області, вбачається, що під час ухвалення судового рішення судом було розглянуто всі вимоги заявника, зазначені в заяві, дана оцінка всім доводам та доказам, які подано заявником, на підставі чого ухвалено рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Відповідно до п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію свідоцтва про народження;
в) один із таких документів:
довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;
копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.
З матеріалів справи та змісту судового рішення вбачається, що станом на 24.08.1991 року заявник не досяг повноліття, тобто з моменту народження, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 по 24.08.1991 року проживав на території України, будучи особою у неповнолітньому віці.
На день звернення до суду із заявою ОСОБА_1 не ставив вимогу, щодо формулювання «Неповнолітній вік», отже судом було встановлено факти в межах заявлених вимог.
А тому, відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.
Керуючись ст.ст. 260, 263, 270 ЦПК України,
В задоволенні заяви представника заявника адвоката Ковальової Тетяни Павлівни, про ухвалення додаткового рішення по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про встановлення факту постійного проживання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Суддя Т.В. Кавун