ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1117/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/215/22 Категорія: 305010400 Льон О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солода Романа Володимировича на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: фізична особа - підприємець ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

30 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що протиправними діями останнього завдано шкоду майну позивача, тому вказана шкода повинна бути відшкодована винною особою.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником транспортного засобу - автомобіля HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору. В жовтні 2021 року на підставі усного договору з ФОП ОСОБА_3 , вказаний автомобіль було передано останній в користування (оренду). В листопаді 2021 року на підставі договору суборенди ТЗ №2 від 30.11.2021 автомобіль ФОП ОСОБА_3 було передано у користування ОСОБА_2

06.12.2021 о 14 год. 30. хв відповідач, керуючи автомобілем HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Ентузіастів в м. Каневі, в районі будинку № 69, не вибрав безпечної швидкості і не врахував дорожню обстановку, та здійснив ДТП - зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 д.н. НОМЕР_2 та автобусом д.н. НОМЕР_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1. Правил дорожнього руху (далі ПДР), за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 КУпАП.

Крім того, під час ДТП відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння, порушивши вимоги п. 2.9.А ПДР, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою Канівського міськрайонного суду від 13.01.2022 у справі № 697/2624/21 встановлено, що відповідач своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна в результаті керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Внаслідок ДТП йому, як власнику транспортного засобу, завдано матеріальних збитків на суму 195874,59 грн., що підтверджується звітом №20111206/Ф від 30.12.2021 автотоварознавчої експертизи про незалежну оцінку визначення вартості матеріального збитку, проведеною Експертною компанією ЕКСПЕРТПЛЮС (ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС»). За проведення вказаної експертизи позивач сплатив 1200,00 грн.

Відповідно до п. 6.5. договору суборенди № 2 від 30.11.2021, Суборендар, яким є ОСОБА_2 - відповідач по справі, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану автомобілю, та повинен відшкодувати пов`язані з цим збитки.

На підстав викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь шкоду, завдану неправомірними діями від ДТП в розмірі 195874,59 грн., витрати пов`язані з оплатою проведення експертизи в розмірі 1 200,00 грн., а всього 197074,59 грн., а також понесені ним судові витрати у розмірі 1970,75 грн.

Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено за таких підстав.

Всупереч ст. 799 ЦК України, яка встановлює обов`язкову умову для договору оренди транспортного засобу за участі фізичної особи у вигляді нотаріального посвідчення такого договору, договір оренди транспортного засобу між ФОП ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 укладено в усній формі, а договір суборенди ТЗ між ФОП ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено у простій письмовій формі.

Тому ці договори є нікчемними в силу ч. 2 ст. 799 ЦК України та відповідно до ст. 216 ЦК України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю.

Крім того суд посилається на положення п. 6.5 Договору суборенди ТЗ №2 від 30.11.2021, відповідно до якого у разі знищення або пошкодження предмету суборенди, суборендар ( ОСОБА_2 ) зобов`язаний відшкодувати орендарю (ФОП ОСОБА_3 ) пов`язані з цим збитки незалежно від наявності чи відсутності вини суборендаря. Таким чином, судом встановив, що за даним договором у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 не виникли майнові зобов`язання.

Позивачем не надано суду постанови суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та визнання його винним у вчиненні даних адміністративних правопорушень, як і не надано інших доказів, зокрема про те, що на місце ДТП викликалися працівники поліції, схеми ДТП, тому вина відповідача у ДТП підлягає доведенню на загальних підставах.

Судом не встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.12.2021, відповідач перебував за кермом належного позивачу автомобіля HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 , договори оренди та суборенди вказаного транспортного засобу є нікчемними в силу закону, а тому у суду відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 195874,59 грн. та витрат пов`язані з оплатою проведення експертизи.

Позивач не надав інформацію про страхування пошкодженого автомобіля, у зв`язку з чим у суду відсутня можливість визначити належних відповідачів у справі.

За таких мотивів суд відмовив у позові за його безпідставністю.

Заочне рішення оскаржено позивачем в апеляційному порядку.

Доводи скарги зводяться до того, що постанова Канівського міськрайонного суду від 13.01.2022 у справі № 697/2624/21, якою встановлено вину відповідача у пошкодженні автомобіля позивача, є у загальному доступі, та на момент звернення з позовом не була в наявності у позивача.

Щодо належності відповідача апелянт зазначає, що ДТП в даному випадку спричинено протиправними діями ОСОБА_2 , а тому в будь-якому випадку незалежно від того, чи була застрахована відповідальність ОСОБА_2 , відшкодування завданої власнику автомобіля відбувається на загальних підставах.

В апеляційній скарзі просить визнати поважними причини неподання апелянтом до суду першої інстанції доказу - копії постанови від 13.01.2022 у справі №697/2624/21, прийняти та дослідити цей доказ. По суті спору просить скасувати оскаржуване заочне рішення як незаконне та несправедливе, ухвалити нове про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - автомобіля HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 14.07.2021 (а.с.54).

Відповідно до договору суборенди транспортного засобу №2 від 30.11.2021 вбачається, що між ФОП ОСОБА_4 (надалі іменується Орендар) та ОСОБА_2 (надалі іменується Суборендар ) укладено договір, відповідно до якого Орендар зобов`язується передати, а Суборендар прийняти у строкове платне користування легковий автомобіль (далі - Предмет суборенди), який перебуває у Орендаря на праві користування, згідно договору оренди. Марка, модель, державний номер, рік випуску, колір, номер кузова автомобіля, зазначаються в акті приймання-передачі, який є невід`ємною частиною цього Договору (а.с.6-9).

Згідно з актом приймання-передачі до Договору суборенди транспортного засобу №2 від 30.11.2021 ФОП ОСОБА_3 на виконання умов договору передала, а ОСОБА_2 прийняв технічно справний легковий автомобіль: марки HYUNDAI, модель: SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5 , рік випуску: 2016, пробіг 149525 км.

Одночасно з автомобілем Орендар передав, а Суборендар прийняв: комплект ключів та документи на автомобіль (сервісна книжка, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) (а.с.10).

Відповідно до наданого позивачем звіту №2021206/Ф від 30.12.2021 про визначення вартості матеріального збитку вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 станом на 06.12.2021 (дата оцінки) становить 195874,59 грн. (а.с.11-51).

Згідно акту №ОУ-0000143 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.12.2021 та розрахунку-фактури №СФ-0000143 від 20.12.2021, вартість виконаних робіт ТОВ «ЕКСПЕРТПЛЮС» з надання висновку щодо визначення розміру матеріального збитку КЗТ HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 становить 1200,00 грн. (а.с.52,53).

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постановою Канівського міськрайонного суду від 13.01.2022 у справі № 697/2624/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні 06.12.2021 ДТП під час його керування автомобілем HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

Предметом спору у справі, яка переглядається апеляційним судом, є стягнення з винної у скоєнні ДТП особи матеріальних збитків за шкоду спричинену власнику автомобіля.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що саме відповідач був винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, у якій було пошкоджено автомобіль позивача. Також суд послався на те, що позивач не надав інформацію про страхування пошкодженого автомобіля, а тому суд позбавлений можливості встановити належних відповідачів.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до положень частини 3 статті 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, зважаючи на їх очевидність (manifestum non eget probatione - очевидне не потребує доказування).

Застосовуючи цю норму, колегія суддів виходить із того, що інформація з офіційних джерел є загальнодоступною, публічною та може бути застосована судом.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постановою Канівського міськрайонного суду від 13.01.2022 у справі № 697/2624/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП під час його керування автомобілем HYUNDAI SONATA, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння.

А отже, вина відповідача у заподіянні шкоди власнику автомобіля є доведеною судовим рішенням, яке набрало законної сили. Постанова Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2022 у справі № 697/2624/21 є в загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень та могла бути використана судом першої інстанції при аналізі обставин справи, а саме при встановленні чи був відповідач винний у заподіянні шкоди майну позивача.

Отже, колегія суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком міськрайонного суду про те, що позивачем не доведено вину відповідача.

Крім того, із офіційного сайту https://policy-web.mtsbu.ua/ колегія суддів встановила, що станом на 06.12.2021 (день ДТП) автомобіль HYUNDAISONATA VIN-code НОМЕР_6 з державними номерними знаками НОМЕР_1 був застрахований в страховій компанії ТДВ "СК "КРЕДО".

Тому в даному випадку деліктні правовідносини можуть бути поєднані із правовідносинами страхування.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтями 1166, 1188 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Найм (оренда) транспортного засобу виділяється в окремий різновид договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (частина перша статті 798 ЦК України).

У частині другій статті 799 ЦК України визначено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Так як договори про передачу в користування автомобіля позивача до ФОП ОСОБА_3 та до ОСОБА_2 не були нотаріально посвідчені, тому вони є нікчемними в силу закону та не створюють правових наслідків для його сторін, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю. Суд першої інстанції правильно про це зазначив у своєму рішенні.

Таким чином, правовідносини між позивачем як власником транспортного засобу та відповідачем як заподіювачем шкоди є не договірними, а деліктними.

При цьому, оскільки колегією суддів встановлено, що автомобіль HYUNDAISONATA VIN-code НОМЕР_6 з державними номерними знаками НОМЕР_1 станом на момент його пошкодження в ДТП за участю відповідача був застрахований в страховій компанії ТДВ "СК "КРЕДО", тому деліктні правовідносини в даному випадку поєднані з правовідносинами страхування.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18) зроблено правовий висновок, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Зазначені висновки підтримувалися Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 18 лютого 2020 року в справі № 522/1251/15-ц (провадження № 61-9573св18), в якій вказано, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Верховний Суд в постанові від 16 жовтня 2019 року в справі № 320/9174/15-ц (провадження № 61-19031св18) виклав правовий висновок, згідно якого статті 2, 22, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив в оскаржуваному рішенні, що позивач не зазначив жодних обставин про страхування його автомобіля, про звернення до страховика з вимогою про відшкодування шкоди, про відмову страховика у виплаті із зазначенням підстав такої відмови, після чого у суду була б можливість покласти відповідальність в повному обсязі на заподіювача шкоди.

Місцевий суд правильно керувався правовою позицією Верховного Суду про покладання на заподіювача шкоди відповідальності за завдану шкоду лише у випадку, якщо у страховика не виник такий обов`язок.

Оскільки відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає лише тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст статті 1194 ЦК України, однак в даній справі таких обставин апеляційним судом не встановлено, відтак правові підстави стягнення збитків з відповідача відсутні, а висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильними.

Аргументи апеляційної скарги є слушними лише в частині посилання на судове рішення, яке набрало законної сили та встановлює вину відповідача у скоєнні ДТП. Разом з тим, таке процесуальне порушення суду першої інстанції, не потягло за собою неправильне вирішення справи по суті і не є підставою для скасування рішення.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції, керуючись принципом змагальності та диспозитивності цивільного процесу, приходить до висновку про правильність рішення районного суду.

Доводи апеляційної скарги не містять достатніх підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солода Романа Володимировича залишити без задоволення.

Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді