Провадження 2/193/331/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

11 жовтня 2022 року смт.Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кравченко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Ратушній В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 23 серпня 2022 року позивач подав уточнену позовну заяву, посилаючись на те, що йому на підставі Свідоцтва про право власності, яке видане 30.06.1999 року на підставі рішення Софіївської селищної Ради від 30.06.1999 року № 105, на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . В будинку АДРЕСА_2 , окрім нього ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - власника, зареєстровано також місце проживання наступних осіб: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (дружина); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син) (надалі за текстом - Відповідач 1); ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (онука) (наділ за текстом Відповідач 2); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (онука). Проте, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які відповідно є Відповідачем 1 та Відповідачем 2 за даною позовною заявою, вже тривалий час (орієнтовно з 2001 року) не проживають в його житловому будинку АДРЕСА_2 .
Позивач зазначає, що факт реєстрації Відповідача 1 та Відповідача 2, тягне за собою нарахування на них комунальних платежів та експлуатаційних витрат, участі у погашенні яких вони не приймають, однак платником вказаних послуг є саме він.
Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати його сина - ОСОБА_2 та його онуку ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_2 . Судові витрати покласти на Відповідача 1 та Відповідача 2 пропорційно.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі за станом здоров`я, підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, відзив не подали, про дату, час і місце розгляду справи були повідомленими належним чином, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, в порядку статей 280, 281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, яке видане Софіївською селищною Радою 30 червня 1999 року, на підставі рішення Софіївської селищної Ради від 30.06.1999 року № 105, належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 33). Зазначена обставина також підтверджується довідкою ОКП «Софіївське бюро технічної інвентаризації» №299 від 02.12.21 року (а.с. 28). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 2447 від 30 вересня 2019 року, виданою виконавчим комітетом Софіївської селищної ради Дніпропетровської області, значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2 : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (власник будинку), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (дружина); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (син) (надалі за текстом - Відповідач 1), не проживає; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (син), не проживає; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (онука) (наділ за текстом Відповідач 2) не проживає; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (онука) не проживає (а.с. 27). Згідно акту про встановлення факту не проживання, складеного депутатом Софіївської селищної ради Майстат Н.П., в присутності свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , належному ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 1980 р.н. та ОСОБА_3 , 2001 р.н., за вказаною адресою не проживають з 2001 року (а.с. 25).
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном.
Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них (ст.ст.379,380 ЦК).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Згідно положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не проживають за адресою: АДРЕСА_2 , понад рік.
Відповідно квитанцій про оплату комунальних послуг, наданих ОСОБА_1 , відповідачі не несуть витрат на утримання житла, будь-яких доказів про те, що у відповідачів існують перешкоди у користуванні житлом суду не надано.
Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.
Враховуючи висловлену позивачем вимогу в заяві щодо стягнення судового збору, а саме просить судові витрати залишити за ним, у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд судові витрати відносить на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 4-5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 200, 206, 263-265, 280-283, 289 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_2 .
Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга продана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Софіївського районного суду

Дніпропетровської області сті Н.О.Кравченко