№ 336/4150/21
провадження № 2/336/361/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Павловцева В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

28.05.2021 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що була єдиною власницею квартири АДРЕСА_1 .

22.07.2008 р. між ПАТ «Укрсоцбанк», як кредитором, та ОСОБА_2 , як позичальником, був укладений кредитний договір № 338-01108-К, згідно з яким банк надав споживчий кредит в розмірі 50 000 доларів США.

На прохання ОСОБА_2 , позивач виступила її майновим поручителем перед ПАТ «Укрсоцбанк» згідно договору іпотеки № 338-01108-К від 22.08.2008 р. і квартира АДРЕСА_1 стала предметом іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк».

Через невиконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за кредитним договором, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя для стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором. 24.10.2017 р. рішенням суду у цивільній справі № 336/1485/16-ц позовні вимоги банку було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 46 371,92 долар США та судовий збір в сумі 18846,57 грн.

У подальшому, внаслідок процедури ліквідації ПАТ «Укрсоцбанк», усі майнові вимоги банку до боржників банку, у т.ч.і до ОСОБА_2 за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.10.2017 р. у цивільній справі № 336/1485/16-ц, було передано до АТ «Альфа-Банк», згідно протоколу позачергових зборів акціонерів № 4/2019 від 15.10.2019 р. та відповідних передавальних актів.

25.02.2021 р. із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 245910186 від 25.02.2021 р., позивач дізналась, що право власності на приналежну їй квартиру АДРЕСА_1 було перерєстровано державним реєстратором Міюц С.О. на АТ «Альфа-Банк». Підставою виникнення права власності в реєстрі значиться повідомлення про звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Підставою внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 50566328 від 03.01.2020 р., прийняте Міюц С.О., державним реєстратором Василівської районної адміністрації Запорізької області.

Позивач вважає, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа Банк» була проведена реєстратором з порушенням вимог ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 р.

Так, АТ «Альфа Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки усупереч заборони примусового звернення стягнення на нерухоме майно, яка встановлена п.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

АТ «Альфа Банк» набув право вимоги за іпотечним договором та його реалізував під час дії мораторію, встановленого п.п.3 п.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлено, що протягом дії цього Закону кредитна установа не може усутупити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у п.п.1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Окрім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 245910186 від 25.02.2021 р., рішення індексний номер 50566328 було прийнято реєстратором про реєстрацію за АТ «Альфа Банк» права власності на предмет іпотеки саме 03.01.2020 р., тобто вже після дати фактичної реєстрації права власності 21.12.2019 р. у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис № 34959819, що свідчить про явну незаконність дій державного реєстратора.

Також рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя 24.10.2017 р. у цивільній справі № 336/1485/16-ц позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за договором кредиту було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 суму заборгованості у розмірі 46 371,92 долар США та судовий збір у сумі 18846,57 грн. Рішення набрало законної сили 21.05.2018 р. У зв`язку із цим АТ «Альфа Банк», маючи вказане рішення суду, ще й звернув стягнення на предмет іпотеки, через що за одним договором кредиту № 338-01108-К від 22.07.2008 р. отримав стягнення заборгованості у подвійному розмірі.

Позивач вважає, що на її квартиру, яка використовується позивачем, як єдине місце постійного проживання, не може бути звернуто стягнення в період дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за відповідачем, як забезпечення виконання умов договору про іпотечний кредит.

З наведеного вбачається, що державний реєстратор мав усі законні підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації нерухомості за АТ «Альфа Банк».

За позовом ОСОБА_1 просить: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50566328 від 03.01.2020 р., прийняте державним реєстратором Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа Банк» та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 34959819 від 21.12.2019 р., вчинений дердавним реєстратором, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою від 02.06.2021 р. позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.08.2021 р.

12.08.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 15.09.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті.

15.09.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 10.11.2021 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

10.11.2021 р. підготовче судове засідання відкладено на 20.12.2021 р. на підставі п.1 ч.2 ст.198, п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

20.12.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 01.03.2022 р.

01.03.2022 р. розгляд справи відкладено на 15.04.2022 р. на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України.

15.04.2022 р. розгляд справи відкладено на 02.06.2022 р. на підставі п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України.

02.06.2022 р. розгляд справи відкладено на 07.09.2022 р. через зайнятість судді в іншому проваджені.

Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи без його участі та за відстутності позивача, позов підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача АТ «Альфа Банк» подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить відмовити в задволенні позову з підстав, що викладені у відзиві на позов (а.с.48-61).

Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач - державний реєстратор Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц С.О. до суду не з`явилась, про розгляд справи повідомлялясь у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала.

Суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача та її представника, представника відповідача, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з письмових доказів, 22.08.2008 р. між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 , уклали кредитний договір № 338-01108-К (а.с.69-75).

Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору, банк зобов`язується надати боржнику кредит у сумі 50 000 доларів США, а боржник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

02.08.2008 р. між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 338-01108-І, відповідно до умов якого остання надала в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.76-81).

Через несвоєчасне виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором, АТ «Укрсоцбанк» скористалось своїм правом та звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11-12) квартиру АДРЕСА_1 було перерєстровано державним реєстратором Міюц С.О. на АТ «Альфа-Банк». Підставою виникнення права власності в реєстрі значиться повідомлення про звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Підставою внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 50566328 від 03.01.2020 р., прийняте Міюц С.О., державним реєстратором Василівської районної адміністрації Запорізької області.

15.10.2019 р. відповідно до п.п. «г» п.11 ч.4 ст.1 ЗУ «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», п.3.1, п.5.2 Постанови Правління НБУ № 189 від 27.06.2008 р. «Про затвердження положення про особливості реорганізації банку за рішенням його власників», було затверджено Передавальний акт, у відповідності до якого АТ «Альфа-Банк» у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договором забезпечення, у тому числі поруки), а також набув обов`язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів.

Згідно п. 1 Передавального акта від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15.10.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеного вище суд дійшов висновку, що АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом абз.1 п.3 ч.1 ст.2 Закону заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - а у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Згідно ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов 'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно з ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст.35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з ч.1 ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Ст.37 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Розділом 4 зазначеного іпотечного договору був передбачений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація.

У п.4.1 іпотечного договору сторонами було погоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Сторонами було погоджено, що у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (п.4.2 іпотечного договору).

А у п.4.6 іпотечного договору були встановлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду (4.5.1); або виконавчого напису нотаріуса; або (4.5.2); 4.6.3. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку, встановленному ст.37 ЗУ «Про іпотеку» (п.4.6.3).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч.1 ст.35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору

З вищенаведеного вбачається, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, позивач підписуючи договір іпотеки, погодила всі умови, які викладені в договорі; підтвердила свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю предмета іпотеки у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.

Вищевказана позиція знайшла своє відображення в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року справі № 201/344/18.

Щодо доводів позивача про законність дій державного реєстратора.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом абз.1 п.3 ч.1 ст.2 згаданого Закону заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - а у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такої ж позиції дотримується й Верховний Суд в Постанові від 23.01.2018 року по справі № 760/16916/14-ц провадження №61-1727св17: «Сторони домовились вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Сторони визначили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя: іпотекодавці передають іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, що є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). В разі переходу права власності на предмет іпотеки до іподекодержателя, цей договір є правоустановчим документом та правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист».

Відповідно до ч.3 ст.36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Ст.37 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 15 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч.1 ст.35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 р. № 1127, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У даному випадку має місце відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у договорі іпотеки.

Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

На виконання норм ЗУ «Про іпотеку», АТ «Укрсоцбанк» надіслав письмове повідомлення іпотекодавцю, яке позивач отримав, про що свідчить її особистий підпис (а.с.64-65, 66).

Відповідно до пункту 6.2 договору іпотеки, сторони погодили, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телефоном або вручені особисто та за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача.

У відповідності до ст. 36 Закону - сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Відсутність у ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції від 23.02.2006 р. посилання на договір іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, як на самостійну правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем свого права на набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки згідно з ч.2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», як у редакції від 23.02.2006 р., так і в редакції після внесення змін Законом України № 800-VІ, відповідне застереження в іпотечному договорі вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Щодо посилання позивача на норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення виконання зобов`язань в іноземній валюті».

У даній справі звернення стягнення на квартиру як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивач надав іпотекодержателю ПАТ «Укрсоцбанк» згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя (п.4.5.3 іпотечного договору), а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так, 09.12.2019 року Верховний Суду у складі у справі № 464/8589/15-ц об`єднаної палати Касаційного цивільного суду прийшов до наступних висновків : «Тлумачення ст.38 ЗУ «Про іпотеку» свідчить, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору.

Схожий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), у якій зазначено: «продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду».

За таких обставин правильним є висновок судів про те, що положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

У зв`язку із наведеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17 (провадження № 61-29771св18).

Аргумент у касаційній скарзі, що суди неправильно застосували п.1 Закону, оскільки кредит наданий у іноземній валюті, об`єднана палата відхиляє, оскільки норми цього закону не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі)».

Також, в порушення вимог ст.12, 81 ЦПК України, позивачем не надано жодного допустимого доказу, що квартира АДРЕСА_1 є її єдиним місцем проживання.

Зважаючи на вищевикладене, суд робить висновок про правомірність рішення Державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, що є предметом іпотеки, оскільки воно прийнято з наданням АТ «Альфа-Банк» документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та у відповідності до ЗУ «Про іпотеку», у зв`язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні її позовних вимог.

Згідно положень статті 141 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (м.Київ, вул.Велика Васильківська, 100, ), державного реєстратора Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлани Олександрівни (Запорізька область, м.Василівка, б.Центральний, 4) про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк