ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1243/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/663/22 Категорія: 308030000 Миколаєнко Т.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М.,

Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В.,

за участю секретаря Чуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , неповнолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_2 ; третя особа: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів з вказаним позовом, обгрунтовучи його тим, що він є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Разом. Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані: син позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сестра позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та двоє дітей останньої: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач вказав, що ОСОБА_2 разом із своїми дітьми у зазначеному будинку не проживають більше дев`яти років, участі в утриманні домоволодіння не беруть, відносини із відповідачами у нього напружені, родинні стосунки сторони не підтримують, будь-які контакти між ними відсутні. Місце їхнього проживання йому невідомо. Наразі йому стало відомо, що сестра із племінницями давно виїхали до Російської Федерації.

Він із родиною проживає у АДРЕСА_2. Регулярно відвідувати батьківський будинок у АДРЕСА_1 та належним чином утримувати його змоги не має, що призводить до руйнації домоволодіння. Факт реєстрації місця проживання відповідачів у даному будинку перешкоджає позивачу належним чином розпорядитися своїм майном.

Посилаючись на те, що відповідачі залишили будинок добровільно, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування житлом, не вчиняють, ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком , яким знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що предметом доказування у даній справі є відсутність або непроживання відповідачів без поважних причин понад шість місяців у домоволодінні, власником якого є позивач.

Відомостей, що мають значення для розгляду даної справи та підтверджують відсутність відповідачів у вказаному будинку понад встановлені законом строки, суду не надано.

Суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що факт непроживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 ; без поважних причин понад встановлені строки (понад шість місяців) являється доведеним.

Доказів того, що відповідачі втратили інтерес до права користування спірним житловим приміщенням, матеріали справи також не містять.

Більше того на даний момент, в умовах бойових дій велика кількість громадян змушена була тимчасово залишити своє житло.

З огляду на вищевикладене, заявлені позовні вимоги суд вважав безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням принципів верховенства права та диспозитивності цивільного судочинства, з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом . Суд першої інстанції фактично незаконно обмежив конституційне право позивача розпоряджатися власністю. В матеріалах справи є Акт обстеження місця проживання № 02 від 03.02.2022, проте судом не було надано йому належної оцінки.

ОСОБА_1 ставить під сумнів документ, який підписаний не посадовою особою Служби у справах дітей Сагунівської сільської ради Черкаського району, Черкаської області, як органу опіки та піклування, а сільським головою Бодяненко І.І. Вказує, що відповідачі залишили територію України на початку 2015 року.

Тривалість довгої відсутності відповідачів у будинку, в якому вони зареєстровані, але фактично не проживали, пов`язана не із наявністю поважних причин, а із реалізацією відповідачами свободи вільного пересування як на території України, так і за її межами.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду, на той факт, що суд першої інстанції, не витребував у Сагунівської сільської ради інформацію про те, з якого часу відповідачі фактично не проживають за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 .

Вважає, що для ухвалення обгрунтованого рішення суду необхідно встановити нові обставин: встановлення факту перетину відповідачами кордону України; встановлення факту зворотнього перетину державного кордону України; встановлення факту не проживання відповідачів, не користування житловими приміщеннями будинку та інше.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 квітня 2018 року, виданого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Зайцевою О.А., позивач у справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням Ѕ частки, від якої відмовилась дочка померлої ОСОБА_2 /а.с. 8/.

Право власності на зазначений вище будинок було зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 03 квітня 2018 року, що підтверджено копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 119447060 від 03 квітня 2018 року /а.с. 9/.

З копії Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 54 від 31 січня 2022 року, виданого адміністратором Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Аллою Атамась, встановлено, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстровані, зокрема, відповідачі у справі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с. 10/.

Відповідно до копії Акту обстеження місця проживання № 02 від 03 лютого 2022 року, затвердженого головою Сагунівської сільської ради Бодяненко І.І., підписаного членами комісії у складі: депутата Сагунівської сільської ради Кононенко Н.М., сусідів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживають більше дев`яти років /а.с. 11/.

Служба у справах дітей Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, як орган опіки та піклування, надала висновок про недоцільність визнання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаному висновку зазначено, що згідно з інформацією, наданою виконавчим комітетом Сагунівської сільської ради № 316/04-09від 15 червня 2022 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею зареєстровані діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Обстеженням умов проживання від 15 червня 2022 року встановлено, що в житловому будинку за вказаною адресою ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей немає, де саме зараз знаходиться мати зі своїми дітьми ніхто не знає, які умови проживання дітей не відомо.

Водночас, Службою у справах дітей зауважено, що 24 лютого 2022 року Російська Федерація розпочала повномасштабне вторгнення на територію України, у зв`язку з чим мільйони українців виїхали невідомо куди, аби врятувати своє життя та свої родини. Оскільки неповнолітні діти не можуть самостійно обирати місце свого проживання, факт їхньої відсутності у воєнний час за адресою: АДРЕСА_1 , орган опіки та піклування вважає таким, що не є безумовною підставою для позбавлення дітей права користування житлом. Належними та допустимими доказами того, що неповнолітні діти набули право власності або право постійного користування іншим житлом, служба у справах дітей не володіє, а тому вважає, що на сьогодні є недоцільним визнання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням /а.с. 63-64/.

Згідно з копією Акта обстеження умов проживання, затвердженого головою Сагунівської сільської ради Бодяненко І.І. 15 червня 2022 року, підписаного членами комісії: начальником ССД Сагунівської сільської ради Шапошник В.В., директором ЦНСП КЗ Сагунівської сільської ради Скибіцькою С.А. та адміністратором ЦНАП Сагунівської сільської ради ОСОБА_9 , комісією встановлено, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , мають постійне місце реєстрації відповідачі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На час обстеження умов проживання у домоволодінні знаходились майбутні покупці даного будинку та проводився капітальний ремонт. Зв`язку із сім`єю ОСОБА_2 немає, де вони знаходяться членам комісії не відомо. За повідомленням власника ОСОБА_1 , здійсненого у телефонному режимі, неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у Російській Федерації. Так як у домі проводяться ремонтні роботи та немає зв`язку із сім`єю ОСОБА_2 , обстежити умови проживання дітей комісія не змогла /а.с. 66/.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивач зазначив, що він є одноосібним власником будинку, а реєстрація відповідачів у спірному будинку створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні на власний розсуд даним будинком, а також враховуючи те, що відповідачі у спірному будинку не проживають тривалий час, не буде порушено справедливого балансу між інтересами осіб - учасників справи.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом зазначених норм права власник, за наявності для того законних підстав, має право вимагати усунення порушень свого права на житлове приміщення будь яким шляхом, зокрема як шляхом виселення осіб, що проживають у цьому приміщення так і шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування цим приміщенням, якщо такі особи не проживають, а також шляхом зняття їх з реєстрації у цьому приміщенні.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у випадку, коли особа не проживає у спірному житловому приміщенні, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування.

Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі №345/1241/19.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі статтями 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом щести місяців. Якщо наймач або член його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цекй строк за заявою відсутного може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Дослідивши усі обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про відсутність у справі будь-яких доказів того, що відповідачі втратили інтерес до права користування спірним житлом та їх відсутність була без поважних причин.

Апеляційний суд, керуючись ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не прийняв докази перебування відповідачів у Російській Федерації, які долучені апелянтом до апеляційної скарги і не були подані до суду першої інстанції.

ОСОБА_1 не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За викладених обставин, а також того, що серед відповідачів є неповнолітня дитина, колегія суддів, при наявності доказів, що маються в матеріалах справи, приходить до висновку, що рішення районного суду є обґрунтованим та справедливим та буде правильним залишити його без змін.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2022 року.

Судді: