РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 521/21661/21

провадження № 2/521/1945/22

13 вересня 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Жураківській Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка відповідно до заповіту від 24 травня 2018 року заповіла все належне майно на день смерті їй.

Постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мельник Л.В. позивачу за первісним позовом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не було подано документів, які підтверджують право власності на частку квартири АДРЕСА_1 на ім`я померлої.

З вказаної постанови ОСОБА_1 стало відомо, що після смерті іншого співвласника квартири ОСОБА_5 (сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) звернулася із заявою про вступ у спадщину його донька ОСОБА_2 , що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що померла ОСОБА_3 хворіла на хворобу, яка впливала на функції мозку, не могла усвідомлювати своїх дій та керувати ними, не розуміла мову, якою відбувається правочин, а саме заповіту від 24 травня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А.

В судове засідання з`явились позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представники, первісні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити.

В судове засідання з`явились відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник, первісні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги просили задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 22 листопада 2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Відповідно до заповіту від 24 травня 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. та зареєстрований в реєстрі за №1114, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе її майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також всього того, що згідно із законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків, заповідає ОСОБА_1 .

Відповідно до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лутченко Алли Анатоліївни від 22 квітня 2020 року №73/01-16, зазначений заповіт не скасовувався.

20 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса.

Постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мельник Л.В. від 03 вересня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири під АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 у зв`язку з не наданням до нотаріальної контори документів, що підтверджують право власності на частку зазначеної квартири на ім`я померлої.

Відповідно до листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 21 травня 2020 року №2482-07/867-84, станом на 31 грудня 2012 року згідно запису в реєстровій книзі 51пр на сторінці 37, р. №400, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровані за ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житло, виданого Одеською залізницею 15 вересня 1993 року. В правовстановлюючому документі після слів: «На правах» підкреслені слова: «Спільної сумісної власності», і після переліку власників надруковано: «в рівних долях», дата реєстрації: 14 лютого 1994 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 14 лютого 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 22 січня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

ОСОБА_5 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 .

Відповідно до довідок департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до матеріалів спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 03 серпня 2018 року поштою направила до Сьомої одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та 14 серпня 2020 року звернулася до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна ОСОБА_5 .

Постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Михальової Л.І. від 02 грудня 2022 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири під АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 у зв`язку з не наданням до нотаріальної контори оригіналів документів, що підтверджують право власності на 1/3 частку зазначеної квартири на ім`я померлого.

В даній постанові також зазначено, що мати спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняла спадщину, але не оформлювала своїх спадкових прав.

Відповідно до спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 06 квітня 2020 року звернулася до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса з заявою про прийняття спадщини за законом до майна ОСОБА_3 , в якій вказала, що вона є спадкоємцем померлої у зв`язку з тим, що її батько (син спадкодавця) - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса Мельник Л. від 21 травня 2020 року №1702/02-14, відповідачу за первісним позовом ОСОБА_7 повідомлено, що від імені ОСОБА_3 було посвідчено заповіт на все майно не на її користь та те, що якщо вона не входить в коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині згідно ст. 1241 ЦК України, вона позбавлена заповітом права на спадщину.

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1220, 1222 ЦК). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з кого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1233 - 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України в установленому ЦК України порядку прийняли спадщину (частку квартири) після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_1 та пережили спадкодавця, отже вважаються такими що прийняли спадщину, оскільки протягом строку становленого статтею 1270 ЦК України не заявили про відмову від неї та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини.

В подальшому ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України в установленому ЦК України порядку прийняла спадщину (частку квартири) після смерті її сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_1 та пережила спадкодавця, отже вважається такою що прийняла спадщину, оскільки протягом строку встановленого статгею 1270 ЦК України не заявила про відмову від неї та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Таким чином, на день смерті ОСОБА_3 , їй належала квартира АДРЕСА_1 , яка складається із частки яка належала їй особисто, а також часток її чоловіка ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_5 , які вона успадкувала відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Таким чином, у спадкову масу спадкодавця ОСОБА_3 входить квартира АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні в якості свідка допитано ОСОБА_8 , яка зазначила, що відносини між ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_3 за час її життя були неприязними, онука дуже рідко відвідувала бабусю, а ОСОБА_1 доглядала ОСОБА_9 , допомагала їй.

Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Статтею 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за первісним позовом не надано доказів на підтвердження сплати витрат на правничу допомог у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, тому суд відмовляє в задоволенні цієї частини вимог.

ОСОБА_2 в зустрічному позові просить суд визнати заповіт від 24 травня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. щодо спадкування ОСОБА_4 усього майна, що належало на момент смерті померлій ОСОБА_3 недійсним.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що померла ОСОБА_3 хворіла на хворобу, яка впливала на функції мозку, а саме: дисциркуляторну енцефалопатію 2 ступеню, не могла усвідомлювати своїх дій та керувати ними, не розуміла мову заповіту.

Судом встановлено, що у заповіті від 24 травня 2018 року зазначено, що ОСОБА_3 українську мову розуміє, заповіт прочитаний нею вголос до підписання, його суть зрозуміла, вона підтверджує що зміст, значення цього заповіту, правові наслідки заповіту їй нотаріусом роз`яснено, вона має здоровий глузд, тверду пам`ять та ясну свідомість, діє добровільно, розуміє значення своїх дій та не помиляється у відношенні заповіту, на обліку у наркологічному, психіатричному диспансерах не перебуває, повністю дієздатна, психічними захворюваннями не хворіє.

Позивач за зустрічним позовом не надала суду жодних доказів, які б свідчили, що ОСОБА_3 мала хвороби, які впливають на розумову здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради від 09 червня 2022 року №1715, ОСОБА_3 з 2019 року за медичною допомогою в консультативно-діагностичний центр не зверталася.

Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть №3832 від 22 листопада 2019 року, причиною смерті ОСОБА_3 є атеросклеротична хвороба серця.

Згідно ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст. 1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі досліджених доказів суд прийшов до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 225, 328, 370, 392, 1216-1218, 1220-1223, 1233-1236, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 )- 5037 (п`ять тисяч тридцять сім) гривень 62 (шістдесят дві) копійки в рахунок сплаченого судового збору.

В решті вимог відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Михайлюк

13.09.22