ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/3938/21 Номер провадження 22-ц/814/2934/22Головуючий у 1-й інстанції Семіряд І.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області

на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2021 року, ухвалене суддею Семіряд І.В., повний текст складено - 14 грудня 2021 року

та за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України

на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2021 року, ухвалене суддею Семіряд І.В., повний текст складено - 14 грудня 2021 року

та додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2021 року, ухвалене суддею Семіряд І.В., повний текст складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями службових осіб органу державної влади, -

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями службових осіб органу державної влади.

Позовна заява мотивована тим, що 30.12.2020 року співробітником Шевченківського ВП Головного управління Національної поліції в Харківській області інспектором СЮП капітаном поліції Шеремет Ю.Є. у присутності дільничного офіцера поліції сектору превенції ВП лейтенанта поліції Смирнова А.С. було складено протокол про адміністративне правопорушення, серія ВАБ №297423, щодо, нібито, вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2021 року у справі № 638/1113/21 провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили. Зокрема, зазначеною постановою встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі дані, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, вказаний факт вона категорично заперечує, крім того, незрозуміло на підставі чого орган, що складав відповідний протокол, зробив такий висновок, не надавши жодного доказу на підтвердження правопорушення, наведеного у протоколі. Таким чином, оскільки під час складання протоколу, серія ВАБ №297423, від 30.12.2020 року у співробітників Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області були відсутні будь-які докази як події адміністративного порушення, так вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, зазначений протокол складено незаконно. Зазначала, що фактично, з 30.12.2020 року після ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення та до прийняття постанови Дзержинським районним судом м. Харкова від 15.02.2021 року, набрання нею законної сили, внаслідок неправомірних дій співробітників Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській вона відчувала фізичні та душевні страждання, а також приниження честі, гідності та ділової репутації, які полягають у наступному: 30.12.2020 року після ознайомлення з протоколом та нормами законодавства України зрозуміла, що її звинувачують у вчиненні адміністративного правопорушення, якого вона ніколи не вчиняла, розгляд справи буде здійснюватися судом та до неї може бути застосований штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Внаслідок викладених обставин, ОСОБА_1 відчула різке погіршення стану здоров`я, погане самопочуття та того ж дня звернулася до медичного закладу. Відповідно до довідки КНП ХОР «Обласний клінічний диспансер радіаційного захисту населення» від 30.12.2020 року б/н позивачу діагностовано вегето-судинний пароксизм симпато-адреналового типу після стресу та призначено лікування. У зв`язку із відсутністю суттєвого покращення фізичного стану вона вимушена була звернутися до медичного закладу повторно. Відповідно до довідки КНП ХОР «Обласний клінічний диспансер радіаційного захисту населення» від 21.01.2021 року б/н їй діагностовано вегето-судинну дистонію змішаного типу, вегето-судинні пароксизми симпато-адреналового типу, астенічний синдром, та повторно призначено лікування. Пережитий стрес призвів до порушення нормальних життєвих та професійних зв`язків. Зазначала, що з часу незаконного складання протоколу вона відчувала тривогу та безпомічність, проплакала всі новорічні свята. Її пригнічувало, що у разі притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку із невиконанням обов`язків щодо виховання дітей, її діти будуть вважати поганою матір`ю та втратять відчуття любові та поваги до матері. Оскільки ніколи в житті не застосовувалися адміністративні стягнення, позивач відчувала обґрунтовані хвилювання бути визнаною винною у вчиненні адміністративного проступку, якого не вчиняла, бути порушником закону в очах суспільства та своєї родини, бути притягнутої до відповідальності у вигляді штрафу. Окрім того, незаконні та нелюдські дії співробітників Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області, які фактично ввели в оману дорослу жінку та матір двох неповнолітніх дітей, сумлінного платника податків, змусивши її підписати недостовірні документи та свідчення, підірвали довіру до органів національної поліції України і з 30.12.2020 року ОСОБА_1 відчувала себе беззахисною.

Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що вона є заступником директора ТОВ «УСК-Консалтинг» (суб`єкта оціночної діяльності), членом RICS (Member of the Royal Institution of Chartered Surveyors, Велика Британія), провідним експертом оцінювачем ВГО «Українське товариство оцінювачів», членом експертної ради по Харківській області ВГО «Українське товариство оцінювачів». Окрім того, є лектором на курсах підготовки та підвищення кваліфікації оцінювачів майна в ПРАТ «Харківський центр науково-технічної та економічної інформації». Внаслідок незаконних дій співробітників Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області відомості щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку із невиконанням обов`язків щодо виховання дітей розміщені на інтернет-сайтах Судова влада України та Єдиний державний реєстр судових рішень стали назавжди публічними та загальновідомими для замовників компанії, де вона працює, слухачів лекцій, колег та друзів, батьків однокласників її сина, що викликає в ній почуття сорому та розгублення. З урахуванням викладених обставин, ОСОБА_1 вважала, що справедливою сатисфакцією завданої їй моральної шкоди у вигляді пережитого фізичного болю та страждань, душевних страждань, а також приниження честі, гідності та ділової репутації буде сума у розмірі 30 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями службових осіб органу державної влади - задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовлено.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2021 року стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору, пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 90,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у погіршенні здоров`я, душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, ділової репутації, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, при цьому, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Суд визнав необхідним визначити розмір морального відшкодування в межах суми 3 000 гривень. При цьому враховані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21). Шкода повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при розгляді цивільної справи позивачем та її представником надавались пояснення та висловлювалось прохання про вирішення питання про стягнення судового збору, який було сплачено позивачем у розмірі 908 грн. Разом з тим, при ухвалені рішенні суд не вирішив питання про стягнення судового збору. При цьому, судом враховано, що шкода, яка спричинена ГУ НП в Харківській області, на користь ОСОБА_1 стягнуто з державного бюджету, у зв`язку з чим понесені витрати зі сплати судового збору також підлягають стягненню з державного бюджету. З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення 30 000 грн., рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме стягнуто 3 000 грн. Тобто, позов задоволено на 10%, відповідно судовий збір підлягає стягненню у розмірі 90,80 грн, що становить 10% від сплаченої суми - 908 грн.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково застосовані правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 08 квітня 2021 року у справі №686/16847/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, оскільки обставини у даних справах не є тотожними. Зазначає, що у даній справі 30.12.2020 року співробітником Шевченківського ВП Головного управління Національної поліції в Харківській області інспектором СЮП капітаном поліції Шеремет Ю.Є. було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2021 року у справі №638/1113/21 провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КпАП України, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Таким чином, Головне управління Національної поліції в Харківській області зауважує на те, що відповідно до ст. 221 КпАП України рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КпАП України приймає суд за наслідками розгляду протоколу, складеного у відповідності ст. 254 КпАП України, отже відсутня сама подія притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій інспектора СЮП Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Шеремет Ю.Є., оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КпАП України до ОСОБА_1 застосовано не було, а складення протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст. 283, 284 КпАП України таке питання може бути вирішено лише судом, а не поліцейським, тому суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. Зазначає, що за таких обставин суд мав застосувати до спірних правовідносин висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №312/262/18. Крім того, вважає, що у даній справі не підлягають застосуванню положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки до ОСОБА_1 не було застосовано судом жодного, передбаченого КпАП України, адміністративного стягнення, а складений працівником ГУНП в Харківській області протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. При цьому, дії інспектора СЮП Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Шеремет Ю.Є. незаконними чи протиправними не визнавались.

В апеляційній скарзі Державної казначейської служби України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Держава бере участь у справі як відповідач через органи державної влади, діями якого завдано шкоду. Казначейство відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету. Разом з тим, Казначейство не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача. Отже , позивач помилково визначив Казначейство в якості відповідача. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Казначейства не впливає на встановлення фактичних обставин, оскільки Казначейство не є тим суб`єктом, який порушив право чи інтереси позивача. Звертає увагу, що не можливо здійснити безспірне списання коштів безпосередньо з єдиного казначейського рахунку. Списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень. Враховуючи, що у даній справі не було встановлено незаконне застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконна конфіскація майна, незаконне накладення штрафу, які передбачені п.2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» як підстава для відшкодування шкоди, зазначений Закон до даних правовідносин застосуванню не підлягає. Також зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів незаконності дій працівників поліції, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до ОСОБА_1 застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до статей 221, 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Посилання суду першої інстанції у рішенні на те, що протиправність та неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу відносно позивача про адміністративне правопорушення підтверджується постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.02.2021 року у справі № 638/1113/21 про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, є необґрунтованими, оскільки вказаною постановою неправомірність дій працівників поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не встановлено. При цьому, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 01.02.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду, без повідомлення учасників справи (а.с.174,177).

У відзиві на апеляційні скарги, який надійшов 23.02.2022 року до Харківського апеляційного суду, ОСОБА_1 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 01.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 200).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року справа призначена до розгляду на 05.10.2022 року, без повідомлення учасників справи (а.с. 201).

Апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 30.12.2020 року інспектором СЮП Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАБ №297423 стосовно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 6).

15.02.2021 року постановою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/1113/21 провадження у справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 7-8).

Суд першої інстанції встановив, що звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначила, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема, незаконне притягнення її до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

За результатами розгляду справи по суті позовних вимог, суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди з урахуванням положень частини другої статі 13 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з врахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, у зв`язку з неправомірним притягненням останньої до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 184 КУпАП, характеру та тривалості немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості.

При цьому, судом першої інстанції визнано, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у погіршенні здоров`я, душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, ділової репутації, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини, тому, суд першої інстанції визнав необхідним визначити розмір морального відшкодування в межах суми 3 000 гривень.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України судом першої інстанції враховані висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21)

При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання представників відповідачів Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області на правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду у справі 312/262/18 від 21.10.2020 року, оскільки цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками Об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду (постанови Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17 (провадження № 51-7588км18), від 18 січня 2021 року у справі № Б-23/75-02 (н.р.Б-7346/2-19)). Наразі сформована єдина правозастосовча практика щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Відповідні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), мають перевагу над висновками палати чи колегії суддів цього суду.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Отже, ці правовідносини характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, судом першої інстанції враховані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18)

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Отже, Державна казначейська служба України та Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області не є належним відповідачем у справі, хоча зазначені органи і можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства.

У зв`язку з викладеним суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову саме до Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області слід відмовити. При цьому враховано, що шкода повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, що справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, що свідчить про незаконність складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення посадовими особами ГУ НП в Харківській області та є підставою для відшкодування завданої їй у зв`язку з цим моральної шкоди.

З тексту постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вбачається, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі дані, що ОСОБА_1 не виконувала належним чином свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, вказаний факт вона категорично заперечує, крім того, незрозуміло на підставі чого орган, що складав відповідний протокол, зробив такий висновок, не надавши жодного доказу на підтвердження правопорушення, наведеного у протоколі, тому справа про адміністративне правопорушення згідно п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності та внаслідок неправомірних дій представника поліції щодо її притягнення до адміністративної відповідальності, що їй було завдано моральну шкоду, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому враховано характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції правильно враховано, що дії працівника ГУ НП Харківської області щодо складання відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Таким чином, доводи апеляційних скарг про відсутність в діях інспектора СЮП Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції Шеремет Ю.Є. при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 184 КУпАП винних дій, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що, Казначейство не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача, отже, позивач помилково визначив Казначейство в якості відповідача, то такі доводи не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки зазначені обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову саме до Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області слід відмовити. При цьому враховано, що шкода повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Разом з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення судового збору з Держаного бюджету, оскільки у даному випадку судові витрати у справі підлягають стягненню з урахуванням принципу пропорційності саме з органу, діями якого завдано шкоду.

За таких обставин, додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2021 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про стягнення судових витрат у розмірі 90,80 грн. з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, п.2, 375 ч.1, 376 ч.1 п.4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Харківській області та Державної казначейської служби України на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2021 року залишити без задоволення.

РішенняДзержинського районного суду міста Харкова від 09 грудня 2021 року- залишити без змін.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2021 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2021 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 90,80 грн.

.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов