Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2313/22 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 32 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/2313/22 за матеріалами позовної заяви керівника Бердичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області до ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки водного фонду та водного об`єкту,

за апеляційною скаргою керівника Бердичівської окружної прокуратури на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У травні 2022 року керівник Бердичівської окружної прокуратури звернувся з даним позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 повернути Семенівській сільській раді Бердичівського району Житомирської області водний об`єкт, який знаходиться на території с. Терехове Семенівської сільської ради, за межами населених пунктів, площею 2,6576 га.

В обґрунтування позову зазначено, що приватний підприємець ОСОБА_1 після закінчення строку дії укладеного з ним договору оренди земельної ділянки, яка стосується предмета спору, останню не повернув.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2022 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, керівник Бердичівської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом спору у цій справі є повернення земельної ділянки водного фонду. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст.42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх. Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на зайняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власним ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Зазначає на час подання позовної заяви та на даний час ОСОБА_1 з ідентифікаційним номером: НОМЕР_1 , як підприємець не зареєстрований, будь які відомості, що ОСОБА_1 був підприємцем колись, також відсутні. Тобто, як на момент подання позовної заяви так і на даний час ОСОБА_1 не перебував та не перебуває у статусі ФОП (ПП), а тому в силу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що останній не здійснює підприємницьку діяльність, а відтак, висновок суду про господарський характер спірних правовідносин є безпідставним.

Судом не надано належної оцінки тим обставинам, що характер спірних правовідносин не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності, та що фізична особа, яка не є підприємцем не може виступати стороною у справі в порядку господарського судочинства у цих відносинах.Таким чином, при винесенні оскаржуваних рішень, судом допущено грубе порушення норм матеріального права щодо дотримання правил юрисдикції та підсудності, чим у свою чергу порушено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони та інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом (ст. 125 Конституції України).

За вимогами ч.1 ст.18 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовом керівника Бердичівської окружної прокуратури, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що спір пов`язаний із господарською діяльністю, що раніше здійснювалася ОСОБА_1 .

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна мотивуючи таким.

Відповідно до положень ч.2 ст. 50 ЦК України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її держаної реєстрації, в порядку встановленому законом.

Встановлено, що позовну заяву пред`явлено до фізичної особи ОСОБА_1 , а не фізичної особи підприємця. На момент звернення позивача до суду господарською діяльністю відповідач не займався, не зареєстрований, як фізична особа-підприємець. Предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин не пов`язаний із господарською діяльністю, а витребуванням у відповідача земельної ділянку водного фонду. Тому ОСОБА_1 не може виступати стороною у справі в порядку господарського судочинства у вказаних правовідносинах.

Такі висновки містяться і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2019 року у справі № 916/1261/18.

Таким чином, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до положень п. 4 ст. 379 ЦПК України, ухвала про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню із направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, п. 6 ст. 374, п.4 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Бердичівської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 травня 2022 року скасувати, матеріали справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді