Номер провадження: 22-ц/813/6059/22
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/11600/20

Номер апеляційного провадження № 22-ц/813/6059/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Свяченої Ю.Б. о 14 годині 48 хвилин 20 грудня 2021 року, повний текст рішення складено 23 грудня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) зобов`язати ОСОБА_2 (прізвище отримане в шлюбі - ОСОБА_3 ) отримати від ПАТ «УкрСиббанк» суму - 112 591 грн. 49 коп. згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/10105/15-ц від 03.02.2017 р.; 2) зобов`язати ОСОБА_2 (прізвище отримане в шлюбі - ОСОБА_3 ) повернути борг, взятий у ОСОБА_1 згідно розписки від 11.06.2016 року в сумі - 56 296 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_2 (прізвище отримане в шлюбі - ОСОБА_3 ) 11.06.2016 р. написала боргову розписку, якою підтвердила факт отримання в борг від ОСОБА_1 кошти в сумі - 50 000 гривень. Цією розпискою відповідачка зобов`язалася повернути взяті в борг кошти після того, як буде виграна відповідачкою справа №522/10105/15-ц, яка розглядалася Приморським районним судом м. Одеси та згідно судового рішення сума переплати буде перерахована банком на рахунок відповідачки, тобто сплатити позивачу половину перерахованої суми.

27.08.2015 р. позивач, як представник ОСОБА_4 згідно довіреності від 18.08.2015 р., подав зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» переплати в сумі - 122 314,33 грн..

03.02.2017 р. Приморський районний суд м. Одеси по справі №522/10105/15-ц ухвалив рішення, яким зустрічний позов задовольнив. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» суму переплати, в розмірі - 122 314,33 грн. та закрив договір про надання споживчого кредиту № 0 від 26.05.2008 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачкою, у зв`язку з виконанням даного договору 03.07.2014 р.. 03.02.2017 р. було видано виконавчий лист.

31.03.2020 р. Одеський апеляційний суд виніс постанову, якою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2017 р. змінив, зменшивши суму переплати до - 112 591 грн. 49 коп..

01.06.2020 р. позивач направив в адресу відповідачки Вимогу щодо повернення боргу згідно розписки від 11.06.2016 р., однак відповіді позивач не отримав (а. с. 1 2 зворотна сторона).

2.2 Позиція відповідачки в суді першої інстанції

У судовому засіданні суду першої інстанції відповідачка заперечувала проти позову. Просила відмовити у його задоволенні (а. с. 82 85).

Відповідачка не скористалась правом надання відзиву на позов. Відзив на позов до суду першої інстанції не надійшов.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що з тексту написаної відповідачкою розписки суд не вбачає наявність правовідносин з договору позики. Вбачається лише виникнення у відповідачки певного зобов`язання по відношенню до позивача, виконання якого пов`язано з позитивним результатом на користь відповідачки розгляду цивільної справи № 522/10105/15-ц. Постановою Верховного Суду від 03.03.2021 року у вказаній справі попередні судові рішення на користь відповідачки скасовано. Відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до АТ «УкрСиббанк» про стягнення суми переплати, закриття кредитного договору. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року допущено поворот виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2017 року та постанови Одеського апеляційного суду від 31.03.2020 року у справі № 522/10105/15-ц. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь АТ «УкрСиббанк» - 112 591,49 грн.. Таким чином, підстави для виконання відповідачкою своїх зобов`язань перед позивачем не виникли, а тому позовні вимоги є недоведеними (а. с. 87 - 92).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на низку обставин справи з посиланням на судові рішення по справам, в яких сторонами є ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк» (а. с. 96 - 98).

2.6 Узагальнені доводи відповідачки в апеляційному суді

ОСОБА_6 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року (а. с. 130 130 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2022 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи. Призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду з повідомленням учасників процесу (а. с. 131).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді в апеляційному суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

У травні 2015 року акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до АТ «Укрсиббанк» про стягнення суми переплати, закриття кредитного договору.

ОСОБА_2 (після укладення шлюбу - ОСОБА_3 ) 11.06.2016 р. написала розписку, якою зобов`язалась у разі виграшу справи №522/10105/15-ц, яка розглядалася Приморським районним судом м. Одеси та отримання грошових коштів на її рахунок у Прокредит банку, сплатити своєму адвокату - ОСОБА_1 половину перерахованої суми, у якого були взяті в борг - 50 000 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_4 суму переплати, яка утворилася при виконанні рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2013 року, у розмірі -122 314,33 грн..

Закрито договір про надання споживчого кредиту від 26 травня 2008 року

№ 0, укладений між АТ«Укрсиббанк» та ОСОБА_4 , у зв`язку з виконанням договору 03 липня 2014 року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов АТ «Укрсиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь АТ «Укрсиббанк» кредитну заборгованість у розмірі - 30 883,65 швейцарських франків, з яких 7 150,45 швейцарських франків - заборгованість по процентах, 7 321,50 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 37 691,06 грн пені за прострочення сплати процентів.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 31 березня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року змінено, зменшивши суму переплати до - 112 591,49 грн..

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.03.2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 31 березня 2020 року в частині зустрічних позовних вимог про стягнення суми переплати, закриття кредитного договору скасовано. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до акціонерного товариства «Укрсиббанк» про стягнення суми переплати, закриття кредитного договору відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року задоволено заяву Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про поворот виконання судового рішення. Вирішено стягнути зі ОСОБА_6 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - 112 591,49 грн. в порядку повороту виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року та постанови Одеського апеляційного суду від 31 березня 2020 року у справі № 522/10105/15-ц за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення суми переплати, закриття кредитного договору).

Між сторонами виникли правовідносини із договору позики.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності відмови у задоволені позову. Між тим, мотиви місцевого суду про те, що наявна в матеріалах справи розписка не свідчить про наявність укладення між сторонами договору позики є невірними, з огляду на наступне.

3.4 Мотиви апеляційного суду

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочини можуть бути дво- чи багатосторонніми.

Згідно із частинами першою, третьою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

З розписки від 11.06.2016 року вбачається отримання відповідачкою коштів в борг у позивача у розмірі 50 000,00 грн.. Факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником.

Договором також передбачено, що термін дії даного договору починається з моменту передачі позикодавцем позичальникові суми позики й закінчується після виконання прийнятих на себе зобов`язань сторонами відповідно до умов договору.

Отже, апеляційний суд вважає, що у даному випадку між сторонами виникли правовідносини з договору позики з умовою повернення коштів в залежності від результату розгляду справи, у разі наявності позитивного судового рішення відносно відповідачки та реалізації такого рішення шляхом одержання останньою коштів на власний рахунок.

З огляду на вищевикладене місцевий суд дійшов до неправильного висновку про те, що наявна в матеріалах справи розписка не свідчить про наявність між сторонами правовідносин з договору позики.

Між тим, як зазначалось вище, постановою Верховного Суду від 03.03.2021 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 31 березня 2020 року в частині зустрічних позовних вимог про стягнення суми переплати, закриття кредитного договору скасовано. Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до акціонерного товариства «Укрсиббанк» про стягнення суми переплати, закриття кредитного договору.

З огляду на вказані у попередньому абзаці даної постанови та встановлені апеляційним судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що з огляду на скасування Верховним судом судових рішень про стягнення суми переплати, у відповідачки не виникло зобов`язання щодо повернення коштів позивачу.

Доводи апеляційної скарги вищевказаного не спростовують, зводяться до хибного тлумачення приписів діючого законодавства. Доводи апеляційної скарги є неспроможними

.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вищевказаних норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування висновків щодо відмови у задоволенні позову підлягає зміні, а саме - викладенню в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року в частині обґрунтування висновків щодо відмови у задоволенні позову- змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе