Провадження №2/752/7371/22
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26 вересня 2022 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кордюкова Ж.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «А-Фінанс» про стягнення авансового платежу за договором фінансового лізингу, пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Клепиков Максим Сергійович (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» (місцезнаходження: м. Київ, Столичне шосе, б. 101-в), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «А-Фінанс» (місцезнаходження: м. Київ, б-р Марії Приймаченко, б. 1/27, оф. 304/6) про стягнення авансового платежу за договором фінансового лізингу, пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 1, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається:

- у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку;

- у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 133 ЦПК України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Представник позивача адвокат Клепиков М.С. при зверненні до суду додав до позовної заяви документ, що підтверджує сплату позивачем ОСОБА_1 судового збору у сумі 496,20 грн. за подання позову.

Разом з тим, у позовній заяві позивачем зазначені самостійні позовні вимоги майнового характеру про стягнення авансового платежу за договором фінансового лізингу у сумі 127917 грн., пені у сумі 14831,36 грн., 3 відсотків річних у сумі 2859,73 грн. та інфляційних втрат у сумі 24986,04 грн.

Таким чином, ціна позову ОСОБА_1 за загальною сумою всіх його позовних майнових вимог становить 170594,13 грн.

При цьому представником позивача адвокатом Клепиковим М.С. у позовній заяві заявлено підстави для звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання вказаного позову у зв`язку з тим, що позивач виступає споживачем фінансових послуг згідно договору фінансового лізингу та на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору за позовом, що пов`язаний з порушенням його прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, підстави звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення чітко урегульовано законом.

Із системного аналізу ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з цим, ст. 129 Конституції України, ст. 6 ЦПК України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, що передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Вказаним законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;

4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач;

5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;

6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою;

7) ціну продукції визначено неналежним чином;

8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається з позовної заяви, позивачем ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги про стягнення авансового платежу за договором фінансового лізингу, а також про стягнення пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості.

Посилання позивача на вказану норму законодавства про звільнення від сплати судового збору, на думку суду, не стосується правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем, оскільки спір між сторонами виник з приводу договору фінансового лізингу. Доказів, що вказаний договір є споживчим, суду не надано.

Отже враховуючи вищевикладене, вказаний спір не регулюється Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак до нього не застосовуються вимоги, передбачені ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Водночас судом не приймаються до уваги посилання представника позивача адвоката Клепикова М.С. на ототожнення понять «споживач» згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» та «споживач фінансових послуг» згідно з Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», виходячи із положень, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 по справі №743/534/16-ц.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 по справі №743/534/16-ц визначила, що:

«вжите у Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (у редакції, чинній на час вирішення спору) поняття споживача фінансових послуг було застосовним саме для регулювання правовідносин, передбачених цим Законом, не розмежовувало суб`єктний склад споживачів фінансових послуг (фізичні чи юридичні особи), мети отримання таких послуг (для особистих потреб чи для забезпечення покриття витрат виробництва продукції (робіт, послуг) для досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку), а тому не може бути безпосередньо ототожнено з поняттям споживача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим за пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у значенні цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відтак на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо укладення, виконання та припинення спірного кредитного договору не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів»».

За таких обставин, представником позивача адвокатом Клепиковим М.С. не надано жодних доказів на підтвердження тих обставин, що передбачені діючим законодавством як підстави для звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Приймаючи до уваги зазначене, а також конституційний принцип рівності сторін перед законом і судом, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 як сторона у справі, має виконувати встановлений законодавством обов`язок сплати судового збору.

Суддя зауважує, що під час розгляду справи по суті суд буде зобов`язаний розглянути пред`явлені позовні вимоги та надати їм відповідну оцінку.

За таких обставин, відсутні підстави для звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позову до суду на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Вивчивши матеріали позовної заяви було встановлено, що вона була подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

- не сплачений судовий збір у розмірі 1209,74 грн. від ціни позову у сумі 170594,13 грн. за позовну заяву майнового характеру, враховуючи сплачену суму судового збору у сумі 496,20 грн. (відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше 992,40 грн. та не більше 12405 грн.) за наступними реквізитами:

Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Голосіїв.р-н/22030101;

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783;

Банк отримувача Казначейство України;

Код банку отримувача (МФО) 899998;

Рахунок отримувача UA0026002;

Код класифікації доходів бюджету - 22030101;

Найменування коду класифікації доходів бюджету судовий збір;

Призначення платежу - *; 101; РНОКПП позивача (для юридичних осіб код за ЄДРПОУ); судовий збір за позовною заявою ОСОБА_1 (ПІБ фізичної особи чи назва юридичної особи позивача), Голосіївський районний суд міста Києва (назва суду, де розглядається справа).

Згідно із ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «А-Фінанс» про стягнення авансового платежу за договором фінансового лізингу, пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат, підлягає залишенню без руху, а позивач в установлений судом строк повинен усунути зазначені недоліки, в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута позивачу.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260-261 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «А-Фінанс» про стягнення авансового платежу за договором фінансового лізингу, пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат, залишити без руху, про що повідомити позивача.

Запропонувати позивачу ОСОБА_1 протягом семи днів з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до Голосіївського районного суду міста Києва:

- належним чином оформленого документу, що підтверджує доплату судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення авансового платежу за договором фінансового лізингу, пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат, у сумі 1209 (одна двісті дев`ять) грн. 74 коп.

Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення зазначених недоліків у встановлений строк, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Ж. І. Кордюкова