Номер провадження: 22-ц/813/7450/22
Справа № 509/7116/21
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/7116/21

Номер провадження: 22-ц/813/7450/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Зеніної О.М.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, про збільшення розміру аліментів на дітей, за апеляційною скаргою адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області, постановлену у складі судді Кириченка П.Л. 31 березня 2022 року, про закриття провадження у справі в частині позовних вимог,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд: 1) збільшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на утримання дітей у твердій грошовій сумі до розміру - 5 000 гривень на кожну дитину; 2) визначити місце проживання малолітніх дітей - неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю.

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.2009 року сторони уклали шлюб, якій було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2019 року. Від браку народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти з часу розірвання шлюбу проживають з нею.

07.04.2019 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 ..

Відповідач з часу фактичного розпаду сім`ї (жовтень 2018 року) самоусунувся від виховання дітей. За рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей - по 2 000,00 грн. на кожну. Вона здійснює постійний контроль режиму дня дітей. Вітчим ОСОБА_5 користується у дітей авторитетом, він завжди цікавиться їх справами, здоров`ям та дозвіллям, сприймає їх власних дітей.

Відповідач погрожує, що якщо вона не повернеться до нього, то він забере дітей до себе. У неї є підстави вважати, що відповідач у будь-який момент може забрати дітей, у зв`язку з чим існує необхідність у визначенні місця проживання дітей разом із матір`ю.

У зв`язку із працевлаштуванням відповідача та зміною його матеріального становища, а також того, що діти ростуть та потребують збільшення їх матеріального забезпечення з`явилась необхідність у збільшенні розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду з - 2 000,00 грн. на кожну дитину до - 5 000,00 грн. на кожну дитину (а. с. 2 - 9).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

ОСОБА_2 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей у зв`язку із відсутністю предмету спору.

2.3 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення місця проживання дітей разом із матір`ю.

Ухвала обґрунтована тим, що позивачка має право зареєструвати місце проживання дітей за адресою, де вона мешкає. В той же час, позивачкою не було доведено факту, що відповідач будь-яким чином перешкоджає їй у проведенні реєстрації місця проживання дітей разом із нею.

Відповідач не оскаржує того факту, що діти мають проживати із матір`ю з моменту розірвання шлюбу у 2019 році.

Відтак, між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей, та як внаслідок провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - за відсутністю предмету спору (а. с. 149).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Павленко Альона Леонідівна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що помилковими є висновки суду першої інстанції, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей, та як наслідок провадження у справі в цій частині не підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за відсутністю предмету спору (а. с. 161 - 162).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Рева Дмитро Сергійович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить залишити без задоволення апеляційну скаргу. Ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач не оскаржує того факту, що діти мають проживати із матір`ю з моменту розірвання шлюбу у 2019 році.

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.07.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року (а. с. 169).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 року апеляційну скаргу адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року, призначено до розгляду (а. с. 179).

06.10.2022 року від адвоката Реви Дмитра Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

06.10.2022 року від адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторін.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення правової позиції сторін у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

12.09.2009 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис №294 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у позивачки та відповідача народилось двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), та - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2019 року у справі № 522/18665/18 розірвано шлюб між сторонами.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 07.04.2019 року, прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 ».

Згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2019 року у справі №522/349/19 із ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі - дві тисячі гривень щомісячно на кожну дитину.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів було залишено без змін.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

У справі, що переглядається, встановлено, що діти після розірвання шлюбу постійно проживають з матір`ю.

При цьому, в обґрунтування вимог щодо визначення місця проживання дітей позивачка посилається на те, що відповідач в будь-який момент може забрати дітей з метою їх проживання з ним у невідомому для позивачці місці. Зазначає про те, що від відповідача надходили такі погрози.

Заявляючи клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог позову про визначення проживання дітей відповідач ОСОБА_2 указував, що фактично спір між батьками відносно визначення місця проживання дітей відсутній, оскільки він погоджується з встановленим місцем проживання дітей разом із матір`ю.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2020 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зроблено висновок, що «закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань».

Апеляційним судом не встановлено факту щодо наявності неврегульованого питання між сторонами щодо місця проживання дітей.

Так, посилання позивачки на те, що відповідач в будь-який момент може забрати дітей з метою їх проживання з ним у невідомому для позивачки місці є припущенням останньої.

Доказів, в обґрунтування доводів позову про необхідність визначення місця проживання дітей, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до неправильного тлумачення норм діючого законодавства.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі після її перегляду в апеляційному порядку може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе