Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1171/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 30 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Дяченко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/1171/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Таран Олени В`ячеславівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, скасування державної реєстрації іпотеки, скасування державної реєстрації права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що їм на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якій вони проживають разом з дітьми. Вказане нерухоме майно є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, укладеного 21 вересня 2006 року між АКБ « УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , й виступає в якості забезпечення виконання іпотекодавцем договору про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2006 року.

ОСОБА_1 вказує, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем він не мав можливості своєчасно та у повному обсязі сплачувати кредит, внаслідок чого рішенням суду стягнуто заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 312388 грн. 93 коп.

8 грудня 2011 року між АКБ « УкрСиббанк» та АТ « Дельта Банк» укладено договір відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором.

11 липня 2018 року між ТОВ « ФК « Довіра та Гарантія» та АТ « Дельта Банк» укладений договір купівлі- продажу майнових прав, за умовами якого право грошової вимоги перейшло до ТОВ « ФК « Довіра та Гарантія».

Позивачі також вказують, що 7 жовтня 2020 року ТОВ « ФК « Довіра та гарантія» зареєструвало за собою право власності на передану в іпотеку квартиру.

Однак, реєстрація права власності відбулася з порушенням вимог Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вказана квартира є місцем їхнього постійного проживання та придбавалася за кредитні кошти. Іншого житла у власності вони не мають.

Окрім того, постановою державного виконавця 13 грудня 2012 року на вказану квартиру накладено арешт, що відповідно до положень п.6 статті 24 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для відмови у державній реєстрації права власності на це житло.

Враховуючи вищезазначене, позивачі просили визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав №667/К від 11 липня 2018 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»; скасувати державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку 38659469, іпотекодержатель ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»; скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Житомирської міської ради Таран О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54575679 від 15 жовтня 2020 року; скасувати державну реєстрацію права приватної власності за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (номер запису про право власності 38659076) на вказану квартиру.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 березня 2011 року стягнуто з нього на користь ПАТ « УкрСиббанк» заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 310438 грн. 93 коп. Таким чином, 8 грудня 2011 року ПАТ « УкрСиббанк» мав право відступити ПАТ « Дельта Банк» право вимоги лише на суму 310438 грн. 93 коп. Відповідно, повернення боргу саме у такій сумі вправі вимагати й інший кредитор ТОВ « ФК Довіра та Гарантія».

У свою чергу, як свідчить пункт 97 додатку до договору купівлі-продажу майнових прав від 11 липня 2018 року, у власність ТОВ « ФК « Довіра та Гарантія» передано право вимоги на суму1755722 грн. 02 коп., що є абсолютно необгрунтованим та є підставою для визнання цього договору недійсним в частині відступлення права вимоги з вказаним кредитним договором.

Також звертає увагу на ту обставину, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 11 липня 2018 року стосуються лише положень підпунктів 97.1, 97.2 пункту 97 додатку №1 до цього договору. Вказаний договір укладений між ПАТ « Дельта Банк» та ТОВ « ФК «Довіра та Гарантія» й суд прийшов до хибного висновку про те, що належними відповідачами у цій справі мають бути усі сторони правочину.

Стверджує, що при вирішенні спору суд залишив поза увагою те, що на час укладення договору купівлі-продажу майнових прав та набуття новим кредитором права власності на іпотечне майно діяв мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Вважає, що висновок суду про наявність у нього іншого житла є безпідставним, оскільки належний йому житловий будинок в АДРЕСА_2 , є непридатним для проживання, що підтверджується відповідним звітом, який є в матеріалах справи.

Окрім того, ОСОБА_1 наголошує на тому, що, в порушення вимог частини 1 статті 35 Закону України « Про іпотеку», а також п. 4.1 договору іпотеки, йому та його дружині ОСОБА_2 не направлялася письмова вимога про усунення порушення.

Суд також залишив поза увагою наявність зареєстрованого обтяження іпотечного майна, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у державній реєстрації права власності на цю квартиру за іпотекодержателем.

В судовому засіданні адвокат Могильницький В.Ю. підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивачів, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 19 вересня 2006 року, ОСОБА_1 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 . Вказане житло придбане за час шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23 лютого 2002 року.

21 вересня 2006 року між АКБ « УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким останньому надано кредит у розмірі 31860 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, строком до 21 вересня 2021 року.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 21 вересня 2006 року між ними укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 67,86 кв.м.

Судом першої інстанції також встановлено, що на примусовому виконанні у Житомирському районному відділі ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Богунським районним судом м. Житомира 16 березня 2011 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ « Фінансова компанія « Довіра та Гарантія» заборгованості за вказаним кредитним договором.

Постановою державного виконавця від 10 червня 2011 року накладено арешт на вказану квартиру.

Матеріали справи також свідчать, що 8 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» укладений договір про відступлення прав вимоги за вказаним договором споживчого кредиту.

11 липня 2018 року між АТ «Дельта Банк», від імені якого діяла Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ « Дельта Банк», та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладений договір №667/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого право грошової вимоги за цим кредитним договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно свідчить про те, що 7 жовтня 2020 року право власності на передану в іпотеку квартиру зареєстроване за ТОВ «Фінансова компанія « Довіра та Гарантія».

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 11 січня 2008 року, ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 .

Обгрунтовуючи вимоги, позивачі посилалися на ту обставину, що договір відступлення права вимоги №667/К від 11 липня 2018 року та подальша реєстрація за ТОВ « ФК « Довіра та Гарантія» права власності на спірну квартиру не відповідають вимогам законодавства.

Так, відповідно до положень частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюту, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

підпунктом 3 пункту 1 вказаного Закону також передбачено, що кредитна установа не може уступати ( продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь ( у власність) іншої особи.

Проте, у пункті 7 даного Закону зазначено, що дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки ( продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь ( у власність) іншої особи.

Зміст спірного договору свідчить про те, що на час відступлення права вимоги до ОСОБА_1 ПАТ « Дельта Банк» перебував у стані ліквідації й цей договір укладався під час процедури виведення банку з ринку.

Оскільки обмеження, передбачені підпунктом 1 пункту 1 Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки відчуження прав вимоги банком, який віднесений до категорії неплатоспроможних та перебуває у процесі виведення з ринку, посилання позивачів на порушення вимог цього Закону при відступленні права вимоги на користь ТОВ « ФК Довіра та Гаратнія» є безпідставним.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має у власності інше житлове приміщення житловий будинок АДРЕСА_2 , що свідчить про відсутність підстав для застосування положень вказаного вище Закону. Посилання ОСОБА_1 на незадовільний стан цього житлового будинку не спростовує висновків суду першої інстанції та не є підставою для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно зазначив, що наявність зареєстрованого обтяження на іпотечне майно, а саме - заборони та арешту, накладеного в межах виконавчого провадження, не перешкоджало реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ « Довіра та Гарантія».

Так, згідно з пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

Проте, у пункті 7 частини 4 статті 24 даного Закону зазначено, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини 1 цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України « Про іпотеку».

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що розмір заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до ТОВ « ФК Довіра та Гарантія», безпідставно збільшено. Окрім того, вказав на порушення іпотекодавцем вимог законодавства щодо направлення на його адресу письмової вимоги про усунення порушення.

Однак, позовні вимоги з наведених вище підстав не були заявлені, відтак апеляційний суд, переглядаючи справу в межах позовних вимог, які були заявлені в суді першої інстанції, позбавлений можливості надавати правову оцінку зазначеним доводам апеляційної скарги.

Таким чином, відсутні підстави для зміни чи скасування рішення суду, яке постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 23 вересня 2022 року.