Провадження № 22-ц/801/1700/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 рокуСправа № 127/16434/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу № 127/16434/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання майна особистою власністю та поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Тетевої-Родюк Ірини Олександрівни на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2022 рокупро забезпечення позову, постановлену у складі судді Антонюка В.В.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання майна особистою власністю та поділ майна подружжя.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову по даній справі, яка мотивована тим, що 03 жовтня 1996 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Рішенням Вінницького міського суду від 11.05.2022 року у справі №127/484/22 шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання у шлюбі, тобто в період з 03.10.1996 року по 11.05.2022 року ними було набуто у спільну сумісну власність наступне рухоме та нерухоме майно: - автомобіль марки JEEP модель CHEROKEE, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був придбаний сторонами в шлюбі 15.05.2019 р. та право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 ; -автомобіль марки CITROEN модель СЗ, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був придбаний сторонами в шлюбі 21.01.2020 року та право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ; -земельна ділянка, площею 0,1700 га, кадастровий номер :01:003:0092, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», шо розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Даний об`єкт нерухомості був придбаний сторонами в шлюбі 07.09.2010 року, згідно Договору купівлі-продажу, реєстр №1-609, засвідченого державним нотаріусом Мельничук А.Л. Жмеринської районної державної нотаріальної контори та право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ; -житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 22,9 м. кв.. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Даний об`єкт нерухомості був придбаний сторонами в шлюбі 07.09.2010 року, згідно Договору купівлі-продажу, реєстр №1-606. засвідченого державним нотаріусом Мельничук А.Л. Жмеринської районної державної нотаріальної контори та право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ; -квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 80 кв. м. Даний об`єкт нерухомості був придбаний сторонами в шлюбі 11.10.2007 року, згідно Свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності на квартиру від 11.10.2007 року та право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Ринкова вартість спірного майна згідно довідок ліцензованого суб`єкта оціночної діяльності (довідка надані до матеріалів позовної заяви) становить 4 394 180,00 грн. станом на 18.07.2022 року.

Позивач зазначив, що відповідачем здійснюються спроби протиправного продажу спірного майна - з метою уникнення від його поділу за заниженою ціною. При цьому в об`явах містяться індивідуальні ознаки спірного майна, які визначають його відмінності.

Заявник зазначає, що ним вживались заходи досудового врегулювання даного спору, так 22.06.2022 року на адресу відповідача було направлено письмове повідомлення з пропозицією укласти та нотаріально посвідчити Договір розподілу спільного майна подружжя, який відповідач отримала, але дане повідомлення залишилось без належного реагування, відповідач до нотаріуса для укладення договору не з`явилась, таким чином заходи врегулювання не мали результату.

Додатково заявник зазначив, що дана заява про забезпечення позову подана ним, оскільки внаслідок відмови відповідача добровільно поділити спільне майно подружжя відбулось значне порушення його конституційних прав, свобод, інтересів та гарантій і до прийняття судом законного, обґрунтованого рішення, ці конституційні права будуть зазнавати тривалих обмежень, тому у заявника виникла необхідність в забезпеченні позову.

Заявник вважає, що існує загроза неможливості виконання рішення суду в майбутньому, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно на суму позовних вимог може призвести до швидкої реалізації цього майна по заниженій вартості та відповідно може істотно ускладнити ефективний захист моїх прав та інтересів, саме за захистом яких він звернувся до суду. Крім того реалізація спірного рухомого та нерухомого майна ускладнить або взагалі зробить неможливою процедуру проведення судових експертиз по визначенню ринкової вартості спірного майна.

У зв`язку із викладеним позивач просив накласти арешт на майно, а саме: автомобіль марки CITROEN модель С3, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; земельну ділянку, площею 0.1700 га, кадастровий номер :01 :003:0092, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 22,9 м. кв. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 80 кв.м., яке зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Оскаржуваною ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2022року заяву задоволено.

Накладено арешт на зареєстроване за ОСОБА_2 майно, а саме:

автомобіль марки CITROEN модель СЗ, 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; земельну ділянку, площею 0,1700 га, кадастровий номер :01:003:0092, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 22,9 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 80 кв.м.

Не погодившись з оскаржуваною ухвалою представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Тетева-Родюк Ірина Олександрівна подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що позивач не надав жодних доказів на обґрунтування поданої заяви, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав та інтересів.

Також, не надано доказів того, що здійснюється продаж, відчуження об`єкта рухомого майна або здійснюються заходи щодо такого відчуження.

Просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

05 вересня 2022 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу в якій зазначив, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Тетева-Родюк І.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити, посилаючись на мотиви викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Болманенко О.О. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд залишити її без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Тобто, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні чи відмові у задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову, які можуть застосовуватися судом визначені ч 1 ст. 150 ЦПК України.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання майна особистою власністю та поділ майна подружжя.

Тобто предметом спірних правовідносин є вимоги, які носять майновий характер, при цьому вони на пряму стосуються рухомого та нерухомого майна.

На обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову сторона позивача свої доводи зводить до того, що відповідач є власником спірного майна та може в будь який час відчужити таке, тому невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо розподілу спільно нажитого майна подружжя, зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, колегія суддів приходить переконання, що висновок місцевого суду про наявність підстав для вжиття заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, зокрема у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, є очевидним.

Згідно з п. 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накадення арештуна відповідне майно унеможливить здійснення юридичних правочинів, реєстрації речових прав стосовно такого та як процесуальний захід, покликаний та зможе забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивача, з врахуванням правовідносин, які склалися.

При цьому, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер.

Також, забезпечення позову у такий спосіб не вплине на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи наведене та слідуючи заяві про забезпечення позову, основними вимогами за якою є унеможливлення відчуження спірного рухомого нерухомого майна (приміщення ресторану), колегія суддів приходить переконання про безпідставність доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваної ухвали.

Обраний позивачем вид забезпечення позову, шляхом накладення арешту не призведе до невиправданого обмеження майнових прав учасників справи, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися таким.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №643/15394/19.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Тетевої-Родюк Ірини Олександрівнизалишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник