Справа № 524/5051/22
Провадження №2/524/3291/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2022 року

Автозаводський районний суд м Кременчука в складі:

головуючого судді Гончаренка О.В.,

при секретарі судового засідання Топчій Т.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Пшеничного О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У провадженніАвтозаводського районного суду м Кременчука перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов мотивований тим, що він працює у ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» машиністом тепловозу. 07.06.2022 року його було ознайомлено з наказом від 02.06.2022 року № 510 про призупинення дії трудового договору із ним у зв`язку із неможливістю забезпечення працівників роботою через військову агресію проти України. Вважає наказ незаконним, оскільки він має можливість виконувати роботу і підприємство може надати йому таку роботу, хоча і в меншому обсязі. Просить суд скасувати наказ ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» від 02.06.2022 року № 510, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за червень-серпень 2022 року у сумі 39288,33грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 4500грн.

Представник відповідача у відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що оспорюваний наказ було видано відповідно до ст. 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначено, що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. На підприємстві значно зменшені обсяги виробництва, суттєво зменшився збут продукції та придбання сировини для виробництва, оскільки покупцем продукції були білоруські підприємства, а сировина постачалася з території, де ведуться бойові дії, тобто відсутнє постачання сировини, що здійснюється залізничним транспортом і ця робота не може виконуватися дистанційно. Крім того, позивач не пройшов обов`язкову процедуру оскарження наказу до виконавчих органів влади. У зв`язку із безпідставністю позовних вимог, відповідач вважає недоцільним здійснювати альтернативний розрахунок середнього заробітку та вважає явно завищеною та необґрунтованою сумою витрат на правничу допомогу у розмірі 4500грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Позивач додатково зазначив, що він неодноразово оскаржував дії керівництва ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю», рішеннями судів його поновлювали на роботі та скасовували накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. З початку військової агресії проти України на підприємстві були зменшені години роботи та відповідно заробітна плата, ніхто з працівників не заперечував, але вважає призупинення з ним дії трудового договору незаконним, оскільки на підприємстві є робота, яку він може виконувати.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві, вважає дії підприємства обґрунтованими і законними.

Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторонами не заперечуються наступні обставини, які не потребують доказування відповідно до ст. 82 ЦПК України.

ОСОБА_1 працює у ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» машиністом тепловозу.

Наказом ПрАТ «Кременчуцький завод технічного вуглецю» від 02.06.2022 року № 510 було призупинено з 06.06.2022 року дію трудового договору, зокрема із ОСОБА_1 . З даним наказом позивач був ознайомлений 07.06.2022 року.

Обґрунтовуючи своє рішення відповідачем у наказі зазначено, що «військова агресія російської федерації проти України безпосередньо та вкрай негативно позначилась на забезпеченні функціонування підприємства, завдавши нищівного удару по логістичних ланцюгах збуту продукції, а головне повністю зруйнувавши логістичні ланцюги постачання сировини, необхідної для виготовлення продукції заводу. За результатом військових дій, направлених на знищення виробничої інфраструктури України, через масове знищення виробничих потужностей коксохімічних заводів нашої держави, практично повністю припинено постачання сировини, а наявних поставок недостатньо для забезпечення повноцінного функціонування заводу. В наявних реаліях сьогодення, з метою утримання мінімальної життєдіяльності підприємства, ПрАТ «КЗТВ» змушене піти ні вимушений крок - скоротити виробничі потужності заводу».

Позивач звернувся щодо видання вказаного наказу ПрАТ «КЗТВ» до Управління Держпраці у Полтавській області, яке повідомило, що розгляд питання щодо скасування наказу про призупинення дії трудового договору буде можливим після затвердження відповідної форми припису.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України. Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-ІХ, який набув чинності 24 березня 2022 року.

Згідно з пунктом 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону № 2136-ІХ главу XIX "Прикінцеві положення" КЗпПУ доповнено пунктом 2 такого змісту: "2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону № 2136-ІХ, в редакції чинній на час видання наказу № 510 від 02.06.2022 року, визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон № 2136-ІХ надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин.

Разом з тим, як вбачається з аналізу частини 1 статті 13 Закону, таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Міністерство економіки України розмістило на сайті міністерства та в листі від 09.05.2022 р. № 4712-06/22838-09 коментар до Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" № 2136-ІХ, зокрема і коментар до статі 13 вказаного Закону. При цьому вважають, що зв`язку з призупиненням дії трудового договору працівник звільняється від обов`язку виконувати роботу, визначену трудовим договором, а роботодавець звільняється від обов`язку забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а також виконання інших обов`язків, передбачених трудовим договором.

Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, оцінивши доводи сторін у справі, позивача на обґрунтування позову, відповідача щодо заперечення проти позову, суд прийшов до висновку, що відповідачем у справі не доведено в судовому засіданні законність та обґрунтованість наказуПрАТ «КЗТВ» від 02.06.2022 року № 510. Зокрема не доведено, що на час видання оспорюванного наказу, існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Так, у самому тексті наказу від 02.06.2022 року № 510 практично повністю припинено постачання сировини, тобто не припинені взагалі. Також з наданих представником відповідача документів вбачається, що відповідно до наказу ПрАТ «КЗТВ» № 805 від 06.09.2022 року «Про норму тривалості робочого часу у вересні 2022 року» персонал ПрАТ «КЗТВ» з 01.09.2022 року по 30.09.2022 року переводиться на неповний робочий тиждень. Згідно наказуПрАТ «КЗТВ» № 810 від 09.09.2022 року з 10.09.2022 року по 11.09.2022 року було зупинене виробництво тех. вуглецю.

З довідки ПрАТ «КЗТВ» від 27.09.2022 року № 01-12/832 про кількість надходження залізничних цистерн з сировиною для виробництва технічного вуглецю за період з 01.01.2022 року по 27.09.2022 року вбачається, що у січні завантажено 276 цистерн, у лютому 198, у березні 48, у квітні 21, у травні 21, у червні 43, у липні 36, у серпні 14, у вересні 1.

З довідки ПрАТ «КЗТВ» від 27.09.2022 року № 01-11/833 про кількість відвантаження залізничних вагонів завантажених технічним вуглецем за період з 01.01.2022 року по 27.09.2022 року вбачається, що у січні відвантажено 39 вагонів, у лютому 34, у березні 52, у квітні 33, у травні 33, у червні 20, у липні 15, у серпні 11, у вересні 2.

Тобто ПрАТ «КЗТВ» з моменту видання наказу від 02.06.2022 року № 510 по серпень 2022 року хоча і скоротило обсяги діяльності, пов`язаної із використання залізничного транспорту, проте не припинило її. Істотні зміни у виробництві відбулися лише з вересня 2022 року, тобі як наказ № 510 видано у червні 2022 року.

Отже, доводи відповідача про те, що у зв`язку з початком військової агресії проти України, він як роботодавець позбавлений можливості забезпечити позивачу роботу, у зв`язку з чим і було видано наказ, яким відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 06.06.2022 року призупинено дію трудового договору з машиністом тепловозу ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України № 2136-ІХ від 15.03.2022 року "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпПУ, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював та своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

У випадку, якщо наказ буде визнаний незаконним та скасованим, то це на думку суду створить ситуацію, яка як для роботодавця так і для працівника, буде фактичним вимушеним прогулом, викликаним противними діями роботодавця.

Тому у даному випадку, суд, керуючись відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України принципами верховенства права, вважає за можливе, з метою відновлення порушених трудових прав працівника, застосувати за аналогією закону, що передбачено ч. 9 ст. 10 ЦПК України, положення ст. 235 КЗпП, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з наступного.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п. 8 Порядку № 100). Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Позивач у позові зазначає, що його заробітна за квітень місяць 2022р. - 6083,73 грн., за травень 2022р. - 9329,95 грн. У квітні він пропрацював 94 години, у травні - 108 годин. Тобто погодинна заробітна плата позивача за останні два місяці дорівнює 76,30грн./год (6083,73+9329,95/108+94). Вимушений прогул суд рахує з 06.06.2022 року по 31.08.2022 року без врахування святкових днів згідно Закону № 2136-ІХ, тобто 504 години (152+168+184). Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача складає 38455,20грн. (504х76,30).

При розрахунку заробітку за час вимушеного прогулу суд керується розрахунком, наданим позивачем, оскільки відповідач не надав іншого розрахунку, що відповідає положенням ст. ст. 78-81, 83 ЦПК України.

Позивачем також заявлено до відшкодування 4500 гривень витрат на правову допомогу, які сплачені ним згідно квитанції від 30.08.2022 року, але суд враховуючи складність справи, заперечення представника відповідача та обсяг наданих адвокатом послуг, приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 2500 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи правову позицію щодо включення середнього заробітку до структури заробітної плати, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 №755/12623/19, позивач згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням двох позовних вимог судовий збір суд визначає у розмірі 1963,75 гривень, який стягуються з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 10, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 353, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю» про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю» від 02.06.2022 року № 510 в частині призупинення дії трудового договору з 06.06.2022 року із ОСОБА_1 .

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 38455,2грн. з відрахуванням всіх належних зборів, податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю» до державного бюджету України 1963,75 гривень судового збору.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Кременчуцький завод технічного вуглецю» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач приватне акціонерне товариство «Кременчуцький завод технічного вуглецю», місцезнаходження: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Свіштовська, 4,

Суддя О.В. Гончаренко