ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5258/22 Справа № 204/6435/19 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_3 правонаступником якої є ОСОБА_2 (а.с. 102-103) звернулась до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 2-4), який в подальшому було уточнено (а.с. 118-119), посилаючись на те, що вона є власником транспортного засобу «MAZDA 626».

02 серпня 2016 року о 11 год. 40 хв. в м. Дніпро по вул. Робочій зі сторони вул. Криворізька, в сторону вул. Пушкіна, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 11 0557-44 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП пошкоджено транспортні засоби, при цьому, відповідач порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

02 серпня 2016 року відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

25 серпня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська виніс постанову у справі № 204/5223/16-п, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн.

Відповідно до Висновку № 2009/16/16 експертного дослідження за визначенням вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ від 14 вересня 2016 року матеріальна шкода спричинена власнику колісного транспортного засобу - автомобіль «MAZDA 626», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ушкодженого в результаті ДТП складає 24 620,96 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля «ЗАЗ 11 0557-44 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ПП «ТРАК-Дизель» була застрахована ПрАТ «Європейський Страховий Союз» відповідно до полісу АЕ/5191760 дійсного з 04.09.2015 р. по 03.09.2016 р.

ПрАТ «Європейський Страховий Союз» втратило статус асоційованого члена МТСБУ 03.10.2017 року.

МТСБУ повідомило позивача про прийняте рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 6 000,00 грн.

Таким чином, різниця між фактичною матеріальною шкодою відшкодуванням завданих збитків складає 24 620,96 грн 6 000,00 грн = 18 620,96 грн.

На підставі викладеного, просила в судовому порядку стягнути з відповідача матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загальну суму 18 620,96 грн та судовий збір.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 18 620,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768,40 грн (а.с. 135-138).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року залишено без задоволення (а.с. 165-166).

Не погодившись з таким заочним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, а також на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи просить заочне рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с. 169-172).

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що суд достеменно знаючи його місце проживання та засоби зв`язку, судові повістки за адресою проживання відповідача не направляв та здійснював виклик мене через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що він, як відповідач був повідомлений належним чином. Апелянт не приймав участі в судових засідання через вказані порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не міг з об`єктивних причин скористатись своїми процесуальними правами (подати заяву про застосування строків позовної давності, відзив на позов та докази, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи). Враховуючи вище вказане, апелянт вважає, що судом порушено принцип змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий суд.

Суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, що різницю за завдану матеріальну шкоду, яка складає 18 620,96 грн повинен відшкодувати саме особа, яка завдала шкоду.

Відповідно до ст. 52 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

МТСБУ у своєму листі зазначає, що не володіє інформацією щодо ліквідації ПрАТ «Європейський Страховий Союз» чи визнання даної страхової компанії банкрутом.

На момент ухвалення рішення суду згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ПрАТ «Європейський Страховий Союз» є діючою страховою компанією, не припиняла своєї діяльності та не перебуває на стадії припинення, а тому саме ПрАТ «Європейський Страховий Союз» повинна здійснювати страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика.

Власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц.

Судом першої інстанції також в порушення норм процесуального права не було залучено до участі у справі в якості відповідача ПрАТ «Європейський Страховий Союз».

Крім того, в матеріалах цивільної справи знаходиться повідомлення про страховий випадок (а.с. 51), яке свідчить про те, що позивач зверталась до страхової компанії з вимогами про страхове відшкодування. Проте, в ході судового розгляду справи судом не було з`ясовано чи було здійснено позивачу страховою компанією страхове відшкодування у зв`язку з чим вважає, що позов до особи, яка завдала шкоди є передчасним.

Також, апелянт вважає, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності, оскільки постанова Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.08.2016 року, якою ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні ДТП набрала законної сили 06.09.2016 року, тому саме з цієї дати почався відлік строку позовної давності щодо звернення з вказаним позовом та закінчився 07.09.2019 року, в той час, як з матеріалів справи видно, що позивач звернулась з позовом лише 12.09.2019 року.

Позивач по справі ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористалась, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2016 року о 11 год. 40 хв. в м. Дніпропетровську по вул. Робочій зі сторони вул. Криворізька, в сторону вул. Пушкіна, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 11 0557-44 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, завдані матеріальні збитки.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення № 204/5223/16 ОСОБА_1 було визнано винним в скоєному ДТП і на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. Дана постанова скасована не була і набрала законної сили 06.09.2016 року (а.с.12).

У зазначеній дорожньо-транспортній пригоді автомобілю «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , були спричинені механічні пошкодження.

Згідно висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 2009/16/16, сума спричиненої шкоди власнику автомобіля внаслідок його пошкодження складає 24 620,96 грн (а.с. 13-44).

Відповідно до листа МТСБУ від 20.06.2018 року № 3.1-05/19879, відповідно до порядку повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах шляхом врегулювання страхових випадків, приймаючи до уваги граничні суми затверджені рішенням Президії МТСБУ від 22.03.2018 (протокол № 418/2018), МТСБУ прийняло рішення про виплату відшкодування в розмірі 6000,00 грн. (а.с. 47).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, оскільки обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості ОСОБА_1 не потребують доказування, так як вони встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили. У зазначеній дорожньо-транспортній пригоді автомобілю «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , були спричинені механічні пошкодження. Відповідач добровільно не відшкодував позивачці матеріальні збитки, завдані внаслідок пошкодження останній автомобіля «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а доказів зворотного суду не представлено. Відповідач має сплатити позивачці різницю між фактичним розміром шкоди (24 620,96 грн і страховою виплатою (6 000,00 грн), що становить 18 620,96 грн.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 в тому числі мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, адже він не був повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду та справу було розглянуто за його відсутності, тому не мав можливості скористатися своїми правами учасника справи, передбаченими ЦПК України.

Так, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як видно з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з позовом зазначила адресу проживання ОСОБА_1 , як АДРЕСА_1 (а.с. 2). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 24.09.2019 року (а.с. 57), гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованим не значиться, у зв`язку з чим суд у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України здійснював виклик відповідача ОСОБА_1 та повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 60, 88, 99, 114, 126). Проте, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо необхідності повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки у суду були відомості про місце проживання відповідача саме за адресою: АДРЕСА_1 , яку він вказав при зверненні до суду із заявою (а.с. 72-а), однак, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув чим допустив порушення норм процесуального права. В матеріалах цивільної справи відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, що призвело до порушення його процесуальних прав.

ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, а тому заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367, частини першої статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 10-11, 81-83).

02 серпня 2016 року о 11 год. 40 хв. в м. Дніпропетровську по вул. Робочій зі сторони вул. Криворізька, в сторону вул. Пушкіна, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 11 0557-44 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який зупинився попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, завдані матеріальні збитки.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення № 204/5223/16 ОСОБА_1 було визнано винним в скоєному ДТП і на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн. Дана постанова скасована не була і набрала законної сили 06.09.2016 року (а.с.12).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз».Вказана обставина не заперечується позивачем, оскільки про це зазначається самим позивачем у позові (а.с. 2-4) та в уточненому позові (а.с. 118-119).

На час вчинення ДТП вказана страхова компанія не була позбавлена членства в МТСБУ, проте, на момент звернення позивача до МТСБУ для отримання виплат за зобов`язаннями ПрАТ «Європейський Страховий Союз», вказана страхова компанія була позбавлена членства в МТСБУ, а такожвиключена з Державного реєстру фінансових установ у зв`язку з анулюванням ліцензій на провадження страхової діяльності.

Згідно із висновком експертного дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку спричиненого власнику транспортного засобу №2009/16/16 від 14 вересня 2016 року, складеним судовим експертом Дроздовим Ю.В., на час вчинення ДТП (02 серпня 2016 року) вартість відновлювального ремонту автомобіля «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 24 620,96 грн (а.с. 13-44).

З метою виплати страхового відшкодування у зв`язку з настанням страхового випадку ОСОБА_3 звернулась з відповідною заявою до МТСБУ.

Рішенням Президії МТСБУ від 22 березня 2018 року було затверджено граничні суми виплати потерпілим за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в розмірі 6 000 грн (а.с. 47-48).

МТСБУ прийняло рішення про виплату позивачу відшкодування в сумі 6 000 грн. Також роз`яснено, що доплата страхового відшкодування проводитиметься у випадку, якщо ПрАТ «Європейський Страховий Союз»буде визнано у встановленому порядку банкрутом та коштів і майна страховика не вистачить для задоволення вимог потерпілого (а.с. 47-48).

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання повного відшкодування збитків, завданих пошкодженням належного йому автомобіля, підлягає захисту шляхом стягнення з винної особи різниці між фактичним розміром шкоди (грошова сума, витрачена потерпілим на відновлювальний ремонт транспортного засобу) і граничною сумою виплати, здійсненною МТСБУ у зв`язку з анулюванням ліцензії ПрАТ «Європейський Страховий Союз».

Проте, колегія суддів вважає помилковими такі висновки суду першої інстанції виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що втрата членства в МТСБУ та позбавлення права на здійснення страхової діяльності не припиняє обов`язок її страховика ПрАТ «Європейський Страховий Союз»виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Той факт, що МТСБУ частково відшкодувало позивачу шкоду, не свідчить про відсутність у страховика завдавача шкоди обов`язку з виплати потерпілому в межах ліміту відповідальності решти суми страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» враховуючи наступне.

Правовідносини страховика та МТСБУ врегульовано розділом IV Закону № 1961-IV та Ліцензійними умовами провадження страхової діяльності, затвердженими розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 40 від 28 серпня 2003 року (далі Ліцензійні умови).

Статтею 39 Закону № 1961-IV передбачено, що моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За положеннями цієї норми МТСБУ є самоврядною організацією її засновників (членів) та гарантом відшкодування шкоди, яка має завдання щодо: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій; забезпечення членства України в міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена картка» та виконання загальновизнаних зобов`язань перед уповноваженими організаціями інших країн членів цієї системи; збирання необхідної інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності для узагальнення та внесення пропозицій щодо удосконалення механізму здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; співробітництво з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, координація обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників та/або водіїв транспортних засобів нерезидентів у разі в`їзду їх на територію України та власників та/або водіїв транспортних засобів резидентів у разі їх виїзду за межі України; співробітництво з органами Міністерства внутрішніх справ України та іншими органами державної влади з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розробка зразків страхових полісів і договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що затверджуються уповноваженим органом; надання страховикам інформації щодо страхових випадків стосовно конкретних страхувальників (частина друга статті 39 цього Закону).

За положеннями статті 1 Закону № 85/96-ВР страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Здійснення страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів може відбуватись лише за умови членства страхової компанії у МТСБУ та наявності ліцензії на її здійснення, виданої відповідно до законодавства.

Так, відповідно до пункту 49.1 статті 49 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності має право здійснювати страховик, який має ліцензію на здійснення даного виду страхування та є членом МТСБУ. У разі припинення страховиком членства в МТСБУ уповноважений орган зобов`язаний зупинити дію ліцензії.

Ліцензування страхової діяльності з боку держави має на меті не тільки гарантування законності такої діяльності та її підконтрольності, а й забезпечення відшкодування шкоди за рахунок забезпечення, яке виникає на підставі договору страхування, зокрема договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності володільців транспортних заходів, укладеного відповідно до Закону № 1961-IV та в порядку і на підставах, визначених цим Законом.

Наявність статусу члена МТСБУ надає можливість страховій компанії як юридичній особі здійснювати страхову діяльність, яка насамперед полягає у взятті на себе відповідальності за іншу особу за спричинену шкоду за наслідками ДТП.

Страховики можуть входити до складу МТСБУ як асоційовані та повні його члени, які мають лише право на укладення договорів міжнародного страхування (стаття 50 Закону №1961-IV).

Припинення членства та виключення із членів врегульовано положеннями статті 52 Закону № 1961-IV.

Зокрема, пунктом 52.1 статті 52 передбачено, що членство страховика в МТСБУ припиняється в разі виключення такого страховика із членів МТСБУ або втрати цим страховиком статусу асоційованого члена МТСБУ.

Пунктом 52.2 статті 52 встановлено, що виключення страховика із членів МТСБУ та/або позбавлення статусу повного члена МТСБУ здійснюється рішенням загальних зборів членів МТСБУ за поданням дирекції МТСБУ з таких підстав: а) подання страховиком заяви про припинення членства в МТСБУ або позбавлення статусу повного члена МТСБУ; б) відсутність у страховика ліцензії на обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності або її анулювання; в) припинення дії договору про співпрацю між МТСБУ та страховиком членом МТСБУ згідно із законодавством; г) виключення страховика члена МТСБУ з Державного реєстру страховиків (перестраховиків); ґ) неплатоспроможність (банкрутство) страховика члена МТСБУ; д) ліквідація страховика члена МТСБУ як юридичної особи; е) наявність заборгованості страховика члена МТСБУ з оплати перестрахувальних платежів за договорами перестрахування, укладеними відповідно до вимог МТСБУ, понад шість місяців; є) порушення страховиком членом МТСБУ вимог законодавства, положень Статуту МТСБУ, рішень органів управління МТСБУ або договору про співпрацю з МТСБУ.

Підстави позбавлення страховика ліцензії зазначено в розділі 7 Ліцензійних умов. Серед цих підстав, зокрема, нездійснення страховиком страхової діяльності відповідно до виданої ліцензії протягом останніх 12 місяців. Анулювання ліцензії страхової компанії згідно з пунктом 1.8 Ліцензійних умов означає заборону на здійснення страхової діяльності після її анулювання.

Відтак нездійснення страховиком страхової діяльності протягом 12 місяців є підставою для позбавлення його ліцензії на здійснення страхової діяльності, а позбавлення ліцензії з інших підстав у свою чергу є підставою для припинення страхової діяльності, що в обох випадках має наслідком виключення цього страховика зі складу членів МТСБУ (підпункт «б» пункту 52.2 статті 52 Закону № 1961-IV).

За положеннями пунктів 52.4, 52.5 статті 52 цього Закону страховик у разі припинення його членства в МТСБУ втрачає право укладати будь-які договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Припинення повного членства в МТСБУ позбавляє страховика права укладати договори міжнародного страхування.

Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, в абзаці третьому пункту 2.5 Положення про застосування Держфінпослуг заходів впливу (затвердженого розпорядженням Держфінпослуг від 13 листопада 2003 року № 125) прямо передбачено, що в разі призупинення або анулювання ліцензії страховика заборона на здійснення страхової діяльності не поширюється на виконання зобов`язань за вже укладеними договорами.

Таким чином, наслідком анулювання ліцензії страхової компанії буде неможливість укладення такою компанією нових договорів страхування, а також внесення змін до чинних, а не позбавлення її зобов`язань за існуючими договорами. Зобов`язання такої компанії за укладеними раніше договорами не припиняються, тобто виплати страхового відшкодування повинні проводитися в повному обсязі, у тому числі за рахунок страхових резервів.

У випадку укладення страховою компанією договору зі страхувальником після виключення із членства в МТСБУ відповідальність за спричинену шкоду у ДТП за цим страховим договором має нести винна особа. Особа, яка укладає договір зі страховою компанією, має діяти обачливо, з огляду на доступність інформації на сайті МТСБУ, та з`ясувати, чи має така страхова компанія членство в МТСБУ.

Таким чином, у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МСТБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього.

Як організація, що створена задля відшкодування шкоди, МТСБУ зобов`язане відшкодувати шкоду, спричинену потерпілим, за певних умов, зокрема, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт «ґ» частини першої статті 41 Закону № 1961-IV), а за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика повного члена МТСБУ у таких самих випадках (підпункт «а» пункту 41.2 статті 41 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктами 20.2, 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, бере на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

При цьому згідно з пунктом 7 статті 51 Закону № 1961-IV у разі ліквідації страховика або визнання його банкрутом страховик зобов`язаний передати до МТСБУ всі матеріали щодо укладених ним договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, такий страховик зобов`язаний перерахувати до відповідних централізованих страхових резервних фондів кошти в обсягах сум незароблених страхових премій із цього виду страхування.

Відтак обов`язок з виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі недостатності коштів та майна відповідного страховика, покладено на МТСБУ з моменту визнання цього страховика банкрутом та/або його ліквідації як юридичної особи.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише у випадку визнання його банкрутом та/або ліквідації. При цьому немає значення, чи це було підставою для його виключення із числа членів МТСБУ та/або позбавлення його повного членства.

Одночасно у випадку припинення членства страховика в МТСБУ (виключення з числа членів та/або позбавлення повного членства) у зв`язку з банкрутством та ліквідацією, МТСБУ зобов`язане здійснити регламентні виплати на підставі переданих до нього матеріалів усіх укладених договорів обов`язкового страхування у випадку недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.

Відтак відповідно до зазначеного Закону з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури передбачено обов`язкові умови для проведення МТСБУ регламентних виплат за страховика, що визнаний банкрутом, а саме: підтвердження факту визнання страховика банкрутом; наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів; недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Таким чином, МТСБУ відповідно до Закону № 1961-IV відшкодовує шкоду за страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб.

Закон не передбачає обов`язку МТСБУ на відшкодування шкоди замість виключеного члена у випадку виключення зі складу членів МТСБУ з інших підстав, і в цих випадках страховик повинен нести матеріальну відповідальність самостійно на загальних підставах.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «Європейський страховий союз» не перебуває у процесі ліквідації чи банкротства.

Крім того, з матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 , яка керувала автомобілем «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент ДТП, зверталась до ПрАТ «Європейський Страховий Союз» з повідомленням про ДТП у відповідності до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 51). Разом з тим, відомостей про те, що страховиком ПрАТ «Європейський Страховий Союз» було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування та підстави такої відмови матеріали справи не містять. При цьому, клопотання про залучення до участі у справі ПрАТ «Європейський Страховий Союз» у якості відповідача позивач також не заявляла.

Таким чином, суд першої інстанції, не з`ясувавши, чи є підстави для покладення відповідальності на страхувальника ОСОБА_1 , дійшов помилкового висновку про задоволення позову та стягнення на користь ОСОБА_2 завданих автомобілю «MAZDA 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 , матеріальних збитків із вини ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує, зокрема питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Однак в порушення вимог пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, оскільки не залучив до участі у справі страхову компанію, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах №570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, №570/2739/16-ц та № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі №640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «Європейський Страховий Союз», водночас відповідачем у справі є лише ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтвердження залучення ПрАТ «Європейський Страховий Союз»як співвідповідача у справі, що є порушенням норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, прийшов до помилкового висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є не обгрунтованими, а доводи апеляційної скарги підтверджують помилковість висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, а апеляційну скаргу задоволено в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем ОСОБА_2 слід залишити за позивачем, а судові витрати понесені ОСОБА_1 за апеляційний розгляд справи підлягають стягненню з позивача ОСОБА_2 на його користь у сумі 1 152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 259,367,374,376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2021 року скасувати з ухваленням нового рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1 152,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова