ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 630/601/21 Номер провадження 22-ц/814/2657/22Головуючий у 1-й інстанції Малихін О.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Люботинського міського суду Полтавської області від 16 грудня 2021 року, ухвалене суддею Малихіним О.О., повний текст рішення складено 21 грудня 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2021 року Акціонерне товариство «Альфа Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18.06.2020 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду про надання особистого кредиту № 500832953. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язався надати кредит у розмірі 320 162,91 грн., а боржник зобов`язався у порядку та умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до договору - графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 320 162,91 грн., проте, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належно не виконує, у результаті чого станом на 07.07.2021 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 373 294,08 грн., у тому числі: за кредитом 306 157,56 грн., за відсотками 67 136,52 грн.

Рішенням Люботинського міського суду Полтавської області від 16 грудня 2021 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за Угодою про надання особистого кредиту № 500832953 від 18 червня 2020 року за тілом кредиту у розмірі 306 157,56 грн. та відсотках у розмірі 60 830, 97 грн., а також витрати по оплаті судового збору у розмірі 5 504,83 грн.

В іншій частині позовних вимог - у задоволенні відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ «Альфа-Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань щодо своєчасного й повного погашення кредиту виникла заборгованість, яка відповідно до статей 526, 626, 1048, 1054 ЦК України, підлягає стягненню з боржника. При цьому, суд першої інстанції у визначенні розміру заборгованості, яка утворилась з боку відповідача ОСОБА_1 , виходив з тих істотних умов договору, які сторонами досягнуті під час укладення договору про надання кредиту №500832953 від 18.06.2020 року, та які підтверджені відповідними доказами, тому частково погодився з розрахунком позивача щодо розміру заборгованості за відсотками та частково задовольнив позовні вимоги у цій частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з тексту оферти не вбачається момент видачі кредитних коштів, шлях видачі грошових коштів, факт видачі грошових кредитних коштів, відмітки позивача про прийняття цієї оферти. Крім того зазначає, що графік погашення кредиту не визначає вартість кредиту відповідно до встановлених показників, а анкета-заява й розрахунок розміру заборгованості не містять інформації про факт видачі кредиту, шлях видачі кредиту та розмір отриманих кредитних коштів, тобто такі докази не доводить факт видачі кредитних коштів. Інших доказів пред`явлених позовних вимог позивачем не надано. Вважає, що обставини видачі кредиту, наявності заборгованості позивач повинен був довести певними доказами, а саме заявою про видачу готівки, заявою про переказ готівки, меморіальним ордером, платіжними дорученнями, касовими документами, випискою руху коштів по рахунку, однак цих доказів позивач до суду не надав, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги отримали, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 118,119), відповідач ОСОБА_1 згідно телефонограми у телефонному режимі наполягав на розгляді справи за його відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримує у повному обсязі (а.с. 125), від інших учасників справи заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 18 червня 2020 року була укладена Угода про надання особистого кредиту № 500832953, яка складається з таких документів: оферти, акцепту, паспорта споживчого кредиту та додатку №1 до угоди про надання кредиту. За цим договором ОСОБА_1 були надані кредитні кошти у розмірі 320 162,91 грн. шляхом безготівкового перерахунку, що підтверджується копією меморіального ордеру № 1022711 від 19 червня 2020 року (а.с. 7-10).

Відповідно до копії оферти від 18 червня 2020 року, яка є невід`ємною частиною вказаного договору кредит був наданий строком на 60 місяців, з кінцевою датою повернення кредитних коштів 19 червня 2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,00% річних (а.с. 7).

Згідно із п. 5 паспорту споживчого кредиту відповідач зобов`язувався до 11 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту проводити погашення по 10755,09 грн., а загальна кількість платежів становить 60.

Додатком № 1 до Угоди про надання кредиту № 500832953 від 18 червня 2020 року є графік щомісячних платежів, з якого вбачається, що до складу щомісячного платежу в розмірі 10 755,09 грн. входять платежі по оплаті кредиту та платежі на оплату процентів за користування кредитом (а.с. 9).

Судом першої інстанції встановлено, що прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору ОСОБА_1 належним чином не виконував, про що свідчать відомості, викладені у розрахунку заборгованості станом на 07 липня 2021 року. У розрахунку зазначені відомості про нараховані до сплати платежі по кредиту, які складаються з платежів по тілу кредиту та платежів по відсоткам за користування кредиту.

Порівнюючи відомості, зазначені у розрахунку, з інформацією, яка зазначена у графіку платежів, який є додатком до угоди про надання особистого кредиту № 500832953 від 18 червня 2020 року, суд першої інстанції встановив, що показники нарахованих відповідачу до сплати платежів по тілу кредиту та відсоткам за користування кредиту мають розбіжності між собою в бік збільшення таких щомісячних платежів, які відповідач повинен сплатити, та які відображені у розрахунку заборгованості.

Тому, суд першої інстанції вважав за необхідне отримати пояснення від уповноваженого представника позивача, яка раніше подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, про що було постановлено ухвалу суду від 01 листопада 2021 року.

З дозволу суду на поставлені запитання представником позивача АТ «Альфа-Банк» були надіслані пояснення, в яких зазначено, що відповідно до п. 5 паспорту споживчого кредиту відповідач ОСОБА_1 зобов`язувався до 11 числа кожного місяця з дати надання кредиту до повного погашення кредиту проводити погашення по 10 755,09 грн., а загальна кількість платежів становить 60. У відповідності до п. 2.15. Тарифів, які містяться на офіційному сайті Банку позичальник ОСОБА_1 має право повернути кредит або його частину достроково, та у випадку вчинення таких дій графік платежів в новій редакції не оформлюється. Згідно з п. 2.16. Тарифів нарахування процентів на залишок заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно, виходячи з 30 днів у місяці та 360 днів у році протягом періоду від дня надання кредиту до дати припинення нарахування процентів за користування кредитом або фактичного повернення заборгованості за кредитом. Іншим пунктом 2.19. Тарифів визначена черговість зарахування грошових коштів сплачених на повернення заборгованості, в тому числі у випадку дострокового повернення частини кредиту. Але з огляду на те, що позивачем нарахування відсотків за користування кредитом проводилось на залишок несплаченої ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, це призвело до збільшення розміру заборгованості по відсоткам у порівняння з тим розміром відсотків, які були визначені до сплати у графіку платежів за Угодою про надання кредиту (а.с. 83-85).

Однак, наведені представником позивача у поясненнях доводи щодо застосування в даній справі умов, які визначені в Тарифах, суд першої інстанції відхилив, оскільки такий письмовий доказ не був поданий позивачем разом з позовною заявою, що виключає можливість дослідити його зміст в межах судового розгляду.

Тому, суд першої інстанції у визначенні розміру заборгованості, яка утворилась з боку відповідача ОСОБА_1 , виходив з тих істотних умов договору, які сторонами досягнуті під час укладення Угоди про надання кредиту № 500832953 від 18 червня 2020 року, та які підтверджені відповідними доказами.

Так, з наведених позивачем у розрахунку заборгованості відомостей судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повному обсязі вносив платежі на погашення кредиту та відсотків за його користування. Так, чергові платежі по тілу кредиту відповідачем погашені в повному обсязі лише станом 19 жовтня 2020 року, в подальшому платежі на погашення тіла кредиту відповідачем не вносились, що призвело до виникнення заборгованості по тілу кредиту, загальний розмір якої складає 306 157,56 грн.

Що ж стосується відсотків за користування кредитом, то судом першої інстанції встановлено, що відповідачем востаннє були внесені грошові кошти на сплату заборгованості по відсоткам 19 січня 2021 року, але цих коштів було недостатньо, і станом на 19 січня 2021 року з боку ОСОБА_1 існувала заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 21 445,99 грн., яка утворилась внаслідок неналежного виконання ним свого обов`язку.

Проте, з подальшими розрахунками позивача щодо заборгованості по відсоткам, які наведені у розрахунку, суд першої інстанції не погодився, оскільки з наданих сторонами доказів єдиним документом, яким зафіксовано розмір відсотків за користування кредитом, які відповідач ОСОБА_1 повинен був сплатити позивачу за користування кредитом у складі щомісячного платежу, є графік платежів, який підписаний сторонами в результаті узгодження його змісту. Інших належних і допустимих доказів про внесення змін до умов Угоди про надання кредиту № 500832953 від 18 червня 2020 року щодо розміру щомісячної плати по відсоткам за користування кредитом чи визначення порядку нарахування відсотків в межах строку дії Угоди, так як наслідок зміни розміру фіксованого щомісячного платежу, позивачем суду не надано. Отже, виходячи з даних графіку платежів, ОСОБА_1 у період з 19 січня 2021 року і до 07 липня 2021 року (дата визначена позивачем) повинен був сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 39 384,98 грн., тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням раніше виниклої заборгованості по відсоткам, загальний розмір такої заборгованості складає 60 830,97 грн. (21 445,99 + 39 384,98).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позову частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 306 157,56 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 60 830,97 грн.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частинами першої, третьої статті 626, частини першої статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3, статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право фізичних або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З врахуванням встановлених у даній справі обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції приходить до висновку про те, що між сторонами виникли відносини на підставі кредитного договору №500832953 від 18 червня 2016 року, який складається з оферти, акцепту, паспорта споживчого кредиту та додатку №1 до угоди про надання кредиту( а.с. 7-10). За умовами даного договору позичальнику ОСОБА_1 наданий кредит у розмірі 320 162,91 грн. шляхом безготівкового перерахунку, що підтверджується копією меморіального ордеру №1022711 від 19 червня 2020 року строком до 19.06.2025 року (а.с. 46).

Даний договір наявний в матеріалах справи, містить істотні умови, які виконували сторони та відомості про позичальника та його підпис, тому є належним та допустимим доказом.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів отримання кредитних коштів є необґрунтованими, оскільки вказані доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема копією меморіального ордеру № 1022711 від 19 червня 2020 року про перерахування коштів у розмірі 320 162,91 грн. на ім`я ОСОБА_1 за кредитним договором №500832953 від 18.06.2020 року (а.с. 4) та копією клопотання ОСОБА_1 щодо укладення договору про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 501216844 у розмірі 320 162,91 грн., вказані докази є первинними бухгалтерськими документами та підтверджують факт здійснення операцій з видачі кредиту у визначеному розмірі у сукупності з іншими наявними письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з врахуванням наступного.

Згідно ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно матеріалів справи, АТ «Альфа Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 20.07.2021 року про стягнення заборгованості у розмірі 373 294,08 грн., що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270*250=567 500 грн.), тому підстави вважати, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN ANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Полтавської області від 16 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов