Справа №522/7730/22
Провадження №2/522/3944/22
УХВАЛА

12 жовтня 2022 року м.Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л.А.Р.К.», Закритого акціонерного товариства «Лондонська-Брістоль» про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м.Одеси 24.06.2022 року надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л.А.Р.К.», Закритого акціонерного товариства «Лондонська-Брістоль» про стягнення заробітної плати.

Матеріали позову були наданні судді 27.06.2022 року.

Ухвалою суду від 27.06.2022 року позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків позову.

27.06.2022 року, 09.09.2022 року та 28.09.2022 року на електронну адресу ОСОБА_1 було направлено копію ухвали суду про залишення позову без руху від 27.06.2022 року.

Згідно довідок про доставку електронного листа, ОСОБА_1 вищевказану ухвалу суду було доставлено 27.06.2022 року, 09.09.2022 року та 28.09.2022 року.

Крім того, 14.07.2022 року та 22.08.2022 року ОСОБА_1 зазначена ухвала суду від 27.06.2022 року також була направлена поштою.

Станом на 12.10.2022 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 27.06.2022 року позивачем не усунуті та існують до теперішнього часу.

Отже, строк на усунення недоліків сплинув 10.10.2022 року, проте недоліки позову до теперішнього часу усунуті не були.

ЦПК України не передбачає можливості суд повторно залишати позовну заяву без руху.

У зв`язку з чим, судом встановлено, що позивачем належним чином не усунуті недоліки поданої заяви.

Судом також враховується, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що позивачем недоліки поданої заяви належним чином в повному обсязі у відповідності до ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 27.06.2022 року не усунуті, суддя вважає, що у відповідності до ст.185 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л.А.Р.К.», Закритого акціонерного товариства «Лондонська-Брістоль» про стягнення заробітної плати, слід повернути позивачеві та роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.ст.43, 44, 128, 131, 185, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л.А.Р.К.», Закритого акціонерного товариства «Лондонська-Брістоль» про стягнення заробітної плати визнати не поданою та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Суддя Л.В. Домусчі