16.09.2022 227/5197/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2022 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі
Головуючого судді Левченка А.М.,
секретаря судового засідання Черкасової О.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,
ВСТАНОВИВ
У грудні 2021 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.
Стосовно обсягу спричиненої позивачу матеріальної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки позивач зазначає, що хоча згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2 від 05.02.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ 2101 НОМЕР_2 перевищує його ринкову вартість, позивач категорично не визнає належний йому транспортний засіб фізично знищеним, а тому ОСОБА_3 має сплатити йому різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, яку він визначив у 6441,15.
Розрахунок шкоди проведений позивачем таким чином: 9504 грн. - 3062,85 грн. = 6441,15 грн., де 9504 грн. ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2101 НОМЕР_2 на момент ДТП, 3062,85 грн. залишкова вартість автомобіля після ДТП, 6441,15 різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.
6441,15 грн. - 2000 грн. = 4441,15 грн., де 2000 грн. розмір відшкодованої відповідачем шкоди в добровільному порядку.
Крім цього, позивачем були понесені збитки у виді витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, які становлять 1500 грн.
Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду на суму 4441,15 грн., моральну шкоду на суму 10 000 грн., та витрати па проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1500 грн.
Позивачем також вказано, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_3 , позивачу була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 10 000 грн. В обґрунтування позову в цій частині позивач зазначив, що автомобіль ВАЗ 2101 НОМЕР_2 був фактично придбаний ним у 2018 році. Позивач та члени його сім`ї завжди дбайливо ставились та ставляться до автомобіля, стежать за його чистотою та справністю. За час експлуатації не було жодного випадку механічного зовнішнього пошкодження автомобіля. З 1984 року позивач керує транспортними засобами і жодного разу не був в ДТП. Коли ж, в результаті ДТП, що сталася з вини ОСОБА_3 , був пошкоджений автомобіль, позивач переніс сильний психологічний стрес. Цей автомобіль є єдиним засобом, за допомогою якого позивач справлявся до домашньому господарству, перевозив корм для живності та ін., чого лишився після ДТП. І в даний час позивача переслідують моральні страждання, пов`язані з пошкодженням автомобіля, його ремонтом і розумінням того, що який би ремонт не був проведений, товарний вигляд автомобіля вже не набуде первісного вигляду, і позивача тепер завжди буде переслідувати спогад про обставини пошкодження автомобіля. На цьому грунті, в родині стали відбуватись сварки, відчувається загальна нервозність, що впливає на настрій і на стан здоров`я позивача в цілому.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача адвокат Головченко А.О. проти задоволення позову заперечував з підстав, які викладені у відзиві, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши інші подані до суду докази, зокрема письмові, судом встановлено наступне.
Указані обставини встановлені постановою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.07.2019 року у справі про адміністративне правопорушення № 227/2563/19 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, яка набрала законної сили та в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до листа заступника начальника відділу претензійно-правової роботи МТСБУ станом на 11.06.2019 року, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_3 під час керування автомобілем марки ВАЗ НОМЕР_1 не була застрахована. Ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_5 не звертались до МТСБУ з повідомленням про настання ДТП, чи із заявою про виплату страхового відшкодування за фактом ДТП від 11.06.2019 року.
Згідно копії нотаріально посвідченої довіреності від 14.06.2018 року власником транспортного засобу ОСОБА_4 надано ОСОБА_5 право експлуатації автомобіля.
Відповідно до копії посвідчення водія НОМЕР_5 водій ОСОБА_5 має право керування транспортними засобами категорії B, C, D, E.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.
Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 управляв транспортним засобом на підставі нотаріально посвідченої довіреності та посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а тому суд приходить до висновку, що позивач правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.
При цьому суд вважає нерелевантним посилання відповідача у цій справі на висновки Верховного Суду, які викладені Постанові від 30.10.2019 року по справі № 683/2694/16-ц, оскільки правовідносини у цих двох справах не є подібними.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.
У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.
Згідно висновку експерта № 2-а від 22.12.2021 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи автомобіля ВАЗ2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , залишкова вартість автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом 09.11.2020 року складає 3062 грн. 85 коп.
На підставі пояснень позивача ОСОБА_1 судом встановлено, що останній не визнає належний йому транспортний засіб фізично знищеним, а тому, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 має сплатити йому різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Розрахунок майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню проведений судом таким чином: 9504 грн. - 3062,85 грн. = 6441,15 грн., де 9504 грн. ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2101 НОМЕР_2 на момент ДТП, 3062,85 грн. залишкова вартість автомобіля після ДТП, 6441,15 різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. 6441,15 грн. - 2000 грн. = 4441,15 грн., де 2000 грн. розмір відшкодованої відповідачем шкоди в добровільному порядку.
Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідач на користь позивача матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в сумі 4441,15 грн.
Крім цього, позивачем були понесені збитки у виді витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, які становлять 1500 грн., що підтверджено копією товарного чеку ФОП ОСОБА_6 від 05.02.2022 року.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1500 грн., які ОСОБА_5 зазнав у зв`язку із пошкодженням його речі, є майновими збитками в розумінні ст. 22 ЦК України та підлягають присудженню на його користь з відповідача у відповідності до заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Так, п. п. 2,3 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та знищенням чи пошкодженням її майна.
Оскільки під час розгляду даної справі встановлено факт пошкодження автомобіля, яким на достатній правовій підставі користувався позивач, суд, відповідно до вимог ст.ст. 23,1167 ЦК України, визнає право позивача на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача.
Відповідно до п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем, судом враховано, що позивач морально переживав через те, що його автомобіль був у певній мірі пошкоджений.
При цьому, з огляду на характер механічних пошкоджень, суд приймає як обґрунтовані твердження позивача, мотивовані неможливістю користуватися належним йому автомобілем на протязі тривалого часу, в тому числі поїздок у власних справах та справах родини.
З урахуванням викладеного, суд, вважає достатнім, розумним та справедливим розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем - 3000,00 грн.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 141, 259 268, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 4441 грн. 15 коп., та моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 3000 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнові збитки в сумі 1500 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір на суму 509 грн. 27 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ;

- відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 21.09.2022 року.

Головуючий суддя А.М. Левченко

16.09.2022