РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/582/22

2/609/346/2022

28 вересня 2022 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Харлана М.В.

з участю секретаря судового засідання Семенюк О.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ цивільну справу за позовом: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

вимоги позивача: про втрату права на користування житловим приміщенням,-

учасники справи не з`явились,-

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача.

1. 27 липня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 , - адвокат Свередюк Ю.А. звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про втрату права на користування житловим приміщенням.

2. Позов обґрунтований тим, що позивач являється власником житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 06 липня 2022 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Осієвською О.М., за реєстровим номером 910.

Право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 липня 2022 року.

Представник позивача у позові вказує, що у вищезазначеному будинковолодінні за згодою попереднього власника на даний час зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який не є членом сім`ї позивача, та який не вжив заходів щодо зміни свого місця реєстрації, окрім того, у будинковолодінні протягом тривалого часу останній не проживає, що встановлено актом обстеження житлово-побутових умов проживання.

Вважає, що з моменту припинення у попереднього власника ОСОБА_3 права власності на будинок у неї одночасно припинилася і правомочність користування даним житловим приміщенням, а у позивача, як нового власника будинковолодіння, з`явились всі правомочності володіння, користування та розпорядження цим майном.

Припинення у попереднього власника ОСОБА_3 права власності на будинковолодіння мало наслідком припинення права користування цим житлом у членів її сім`ї, зокрема, ОСОБА_2 , оскільки право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Просить позов задовольнити. Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 992,40 грн.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 03 серпня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено підготовче судове засідання на 29 серпня 2022 року, у зв`язку із неявкою відповідача підготовчий розгляд справи відкладено на 14 вересня 2022 року, у зв`язку із неявкою відповідача підготовчий розгляд справи відкладено на 28 вересня 2022 року.

4. В підготовче судове засідання позивач та його представник адвокат Свередюк Ю.А. не з`явились, в письмовій заяві від 29 серпня 2022 року представник позивача адвокат Свередюк Ю.А. просила розгляд справи здійснювати без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

В підготовче судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`вився, надіслав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги позивача визнав повністю.

5. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

6. Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів, що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

7. Зокрема, відповідно до підпункту 19 пункту 3 та абзацу 1 підпункту 19 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Шумський район Тернопільської області та утворений Кременецький район Тернопільської області (з адміністративним центром у місті Кременець) у складі територій Борсуківської сільської, Великодедеркальської сільської, Вишнівецької селищної, Кременецької міської, Лановецької міської, Лопушненської сільської, Почаївської міської, Шумської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

8. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304367805 від 06 липня 2022 року, виданого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Тернопільської області Осієвською О.М., на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 06 липня 2022 року, реєстровий номер 910.

9. Згідно копії довідки про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 65 від 04 липня 2022 року, виданої Шумською міською радою Шумського району Тернопільської області на підставі господарської книги № 1 особовий рахунок № НОМЕР_1 , вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

10. Актом обстеження домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 , на предмет не проживання в даному господарстві гр. ОСОБА_2 № 104 від 26 вересня 2022 року, комісією в складі старости ОСОБА_8 , сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає з січня 2020 року. Місце його проживання не відоме.

ІV. Оцінка Суду.

11. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

12. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідачі позов визнали, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

13. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

14. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

15. На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

16. Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

17. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

18. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

19. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

20. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

21. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

22. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

23. Відповідно до позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «обов`язком власника у негаторному позові не є доказування неправомірності дії відповідача. Вони припускаються такими, доки сам відповідач не доведе правомірність своєї поведінки» (рішення від 23 грудня 2015 року, справа №6-30278ск15).

24. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

25. У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 125/2625/17 (провадження № 61-4819св19) зроблено висновок, зокрема, щодо застосування статті 391 ЦК України та вказано: «зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав».

Аналогічні правові висновки міститься і в постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16 та від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-13113цс16 (753/481/15-ц).

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

26. Ст. 1 Протоколу №1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

27. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

28. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

29. За змістом статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

30. Відповідно до положень статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1); член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Також необхідно досліджувати питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права колишнього члена сім`ї власника на користування будинком.

АДРЕСА_2 . Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

32. Згідно ч. 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

У рішення по справі №6-158цс14 від 05.11.2014. Верховний Суд України виклав свою правову позицію, зазначивши, що право членів сім`ї власника користуватися житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням такого права особи втрачається й право користування у членів його сім`ї.

33. Відповідно до положень статті 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

34. Відповідно до положень статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

35. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

36. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

37. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

38. До вказаних правовідносин слід застосовувати положення, передбачені статтями 383, 391 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 не був та не є членом сім`ї ОСОБА_1 , а тому на нього не поширюються права, які передбачені для членів сім`ї власника будинку.

39. За умовами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

40. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

41. Згідно з положенням ч.1-ч.3 ст.12 та ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

42. За умовами ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

43. У відповідності до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

44. Судом встановлено, що 06 липня 2022 року приватним нотаріусом Кременецького нотаріального округу Тернопільської області Осієвською О.М. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 115,1 кв.м., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 304367805 від 06 липня 2022 року.

Судом приймається до уваги той факт, що спірний будинок на даний час знаходиться у власності позивача ОСОБА_1 , а відповідач займає спірне приміщення без достатніх правових підстав.

Окрім того, з наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірному будинковолодінні з січня 2020 року.

Відповідач не є членом сім`ї нового власника будинку, не проживає там більше одного року, а реєстрація його місця проживання в будинку позивача обмежує його права власника та створює додаткове фінансове навантаження зі сплаті комунальних послуг.

Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника будинку порушуються, та враховуючи ту обставину, що відповідач втратив право користування зазначеним будинком, позов визнав повністю, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратили право на користування житловим будинком є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат між сторонами

45. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно квитанції № 8754-6532-2865-1759 від 21.07.2022 р. позивачем сплачено 992 грн. 40 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів в користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 322, 328, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 83, 89, ч.1 ст. 141, п.2 ч.1 ст. 258, ч. 1-ч.2 ст. 259, ст. 263-265, ст. 268, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на користування житловим приміщенням задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , таким, що втратив право на користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 28 вересня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: М. В. Харлан