Дата документу 05.09.2022 Справа № 335/2236/22
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/2236/22Головуючий у 1-й інстанції Шалагінова А.В. Повний текст рішення складено 01.06.2022 року.
Пр. № 22-ц/807/1725/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-5), в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 6958,33 грн. та судовий збір 2481,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що у період з 01.11.2020 року по 31.10.2021 року позивач надавав відповідачеві послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Оплату за надані послуги відповідач в повному обсязі не здійснював, у зв`язку із чим має заборгованість розміром 6958,33 грн. Претензій щодо якості теплової енергії за вказаний період не надходило.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Шалагінову А.В. (а.с. 12). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 15) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2022 року (а.с. 19-20) позов Концерну «МТМ» у цій справі задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 01 листопада 2020 року по 31 жовтня 2021 року в розмірі 6958,33 грн., а також судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 23-24) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити; стягнути на свою користь судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 35). Ухвалою апеляційного суду від 27 липня 2022 року (а.с. 39) клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі задоволено, поновлено ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі відкрито, дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 40).

Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач Концерн «МТМ» не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі у встановлений апеляційним судом строк з 03.08.2022 року (поштове повідомлення а.с. 42) та станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. В автоматизованому порядку суддею Маловічко С.В. замінено суддю-члена колегії Подліянову Г.С. у цій справі у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (а.с. 45-46).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач на праві приватної власності (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а.с. 8).

Відповідно до розрахунку суми заборгованості (а.с. 9), за період з 01.11.2020 року по 31.10.2021 року заборгованість відповідача за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 6958,33 грн. Зазначений розрахунок заборгованості не був спростований відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку з урахуванням принципу змагальності.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки.

За умовами ст. 68 Житлового кодексу України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Відповідно до Правил, централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання та надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідача.

Відповідно до п. 29 Правил споживач має право на несплату вартості послуг лише в разі їх ненадання виконавцем або припинення надання у встановленому порядку за письмовою заявою споживача. Доказів ненадання виконавцем або припинення надання вказаних послуг позивачем суду першої інстанції не надано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, такі послуги позивачем надавались, відповідач ними користувався, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства відповідач був зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані комунальні послуги.

Оскільки відповідач свої зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води виконував неналежним чином, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що задовольнив позов позивача у цій справі у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Так, згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення, у тому числі: п. 3: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Проте, відповідач, як апелянт, зазначаючи у своїй апеляційній скарзі про свою необізнаність про цю справу у суді, фактично не обґрунтовує останню підставою, передбаченою ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України. Крім того, повідомлення, передбачене ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України у цій справі, не є обов`язковим, оскільки суд першої інстанції мав право та розглядав дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (ухвала суду першої інстанції від 19.04.2022 року про відкриття провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання а.с. 15).

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

За таких обставин, апеляційним судом встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Також, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 є належним відповідачем за вищезазначеним позовом позивача у цій справі у цій справі.

Оскільки, суд першої інстанції правильно встановив, що:

- послуги позивачем з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.11.2020 року по 31.10.2021 року (а фактично лише з централізованого опалення, плата за яке нараховується залежно від площі квартири (43,81 кв. м), а не кількості зареєстрованих осіб (0) - а.с.9) надавались у квартиру АДРЕСА_2 , власником якої у період нарахування вказаної заборгованості з 04.06.2020 року є ОСОБА_1 (інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно а.с.8), а в силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність зобов`язує, і, при цьому, немає значення для правильного вирішення цієї справи, що особовий рахунок по оплаті послуг позивача міг залишатись відкритим на попереднього власника цієї квартири,

- хоча зареєстрованим у встановленому законом місцем проживання ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_3 (витяг з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя а.с. 14), саме за цією адресою суд першої інстанції на виконання вимог ст. 128 ч. 7 п. 2 ЦПК України і надсилав ОСОБА_1 копію позову з додатками до нього та копією ухвали суду про відкриття провадження у цій справі, але останні повернулись на адресу суду першої інстанції з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.см. 18).

Однак, в силу вимог ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України днем вручення кореспонденції є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про …відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Підтвердженням відповідності дій суду першої інстанції в цій частині у цій справі вимогам ЦПК України підтверджує той факт, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як апелянт, повідомив виключно ту саме адресу в якості своєї: АДРЕСА_4 (а.с.23).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування у цій справі відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача Концерну «МТМ» у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказом, передбаченим ст. 367 ч. ч. 3 ЦПК України у цій справі, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є: - договір дарування від 04.06.2020 року на користь ОСОБА_1 дарувальником ОСОБА_3 вищезазначеної квартири АДРЕСА_2 (копія а.с. 26-27), в яку у подальшому надавались вищезазначені послуги позивачем у вищезазначений період на вищезазначену суму, та який лише додатково підтверджує правильність висновків суду першої інстанції про належність відповідача у цій справі.

Оскільки, за змістом п. 15 вищезазначеного договору дарування: відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності у обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Підписанням цього договору обдаровуваним свідчить, що він дарунок прийняв. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на квартиру, що є предметом цього договору, у обдаровуваного виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. При цьому, апеляційним судом не встановлено, що дарувальнику вказаної квартири ОСОБА_3 після дарування 04.06.2020 року останньої ОСОБА_1 не встановлювався будь-який сервітут (на право користування) вказаною квартирою, хоча остання залишилась зареєстрованою особою у цій справі (витяг з реєстру територіальної громади - а.с. 44).

Однак, будь-які правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу користування вищезазначеною квартирою, в яку надавали позивачем вищезазначені послуги, у тому числі наявність будь-якого спору між ними у суді (позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності вищезазначеної квартирою шляхом визнання останньої такою, що втратила право користування нею та виселення (вх. номер Орджонікідзевського районного суду від 05.07.2022 року копія а.с. 31-33), не могли бути підставою для відмови у задоволенні вищезазначених позовних вимог позивача до відповідача у цій справі і не впливають на правовідносини між ОСОБА_1 та Концерном «МТМ».

Разом із тим, ОСОБА_1 не позбавлений права у подальшому у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи вирішувати питання про стягнення з ОСОБА_3 будь-якої заборгованості, у тому числі в порядку регресу, за будь-які фактично надані послуги виконавцями у вищезазначену квартиру, яка виникла після того, як остання перестала бути її власником, але без згоди ОСОБА_1 у подальшому продовжувала користуватись нею.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції було правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача Концерну «МТМ» будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 05.09.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.