Номер провадження: 22-ц/813/8041/22 , 22-ц/813/8139/22
Справа № 523/8832/22
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Кузьмук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє ОСОБА_3 , на ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2022 року та від 19 серпня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО про стягнення шкоди внаслідок страхового випадку та визнання частково недійсним договору страхування,

встановив:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діяв адвокат Попроцький Дмитро Михайлович, звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО про стягнення шкоди внаслідок страхового випадку та визнання частково недійсним договору страхування.

В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 16.02.2022 року між ОСОБА_2 та ПрАТ СК ВУСОукладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу за програмою Автокласика(Стандарт+викрадення Б) на користь вигодонабувача- ОСОБА_1 .

У травні 2022 року застрахованим автомобілем Hyundai sonata, державний номер НОМЕР_1 , незаконно заволоділа встановлена особа, однак звернення ОСОБА_1 як вигодонабувача до страхової компанії щодо виплати сум страхового відшкодування залишено останньою без задоволення з посиланням на відповідні умови укладеного правочину, які позивачі вважають такими, що не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства та є несправедливими в розумінні Закону України Про захист прав споживачів. Зазначили також про те, що в порушення наведеного Закону відповідач не надав страхувальнику необхідної для нього та достатньої інформації щодо страхування транспортного засобу, який перебуває в оренді, фактично приховавши правове значення такої інформації у відносинах добровільного страхування, що й призвело до включення до договору страхування несправедливих умов.

В позовній заяві позивачі вказали на те, що вони звільненні від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України Про захист прав споживачів, пославшись, зокрема на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 21 березня 2018 року, справа №761/24881/16-ц.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 09 серпня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . До ПрАТ Страхова компанія ВУСО про стягнення шкоди внаслідок страхового відшкодування та про визнання недійсними пунктів договору страхування залишена без руху з наданням позивачам строку для усунення недоліків, якими суд вважав несплату судового збору у розмірі 7 195 грн 20коп. При цьому суд не погодився із доводами позивачів щодо звільнення від сплати судового збору із наведених ними підстав, вважаючи, що за змістом Закону України Про судовий збір зі змінами, які прийняті пізніше, ніж Закон України Про захист прав споживачів, з 01 вересня 2015 року споживачі за позовами, що пов`язані із порушенням їхніх прав, не відносяться до суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях.

17 серпня 2022 року до суду першої інстанції на виконання ухвали суду від 09.08.2022 року надійшло клопотання представника позивачів адвоката Попроцького Д.М. про звільнення позивачів як споживачів страхових послуг від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України Про захист прав споживачів. В обґрунтування клопотання адвокат послався на те, що стаття 5 Закону України Про судовий збір не містить вичерпного переліку осіб, яким надаються пільги щодо сплати судового збору, а відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд повинен враховувати висновки Верховного Суду, викладені у його постановах щодо застосування відповідних норм права.

Ухвалою від 19 серпня 2022 року суд позовну заяву вважав неподаною та повернув позивачам на тій підставі, що ними не надано підтвердження сплати судового збору.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Попроцький Дмитро Михайлович, просять ухвали суду першої інстанції від 09 серпня та 19 серпня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на порушенні судом норм матеріального та процесуального права щодо застосування закону при вирішенні питання про звільнення споживачів від сплати судового збору при поданні позовної заяви.

Відзив на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходив.

Учасники справи до апеляційного суду не з`явилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином (а. с. 63-67).

Представник позивачів- адвокат Попроцький Д.М. звернувся до апеляційного суду із заявою про розгляд справи у його відсутність.

Враховуючи, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та їх представників.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо обов`язку позивачів сплатити судовий збір при поданні позовної заяви мотивовано тим, що Законом України «Про судовий збір», в редакції, що діє з 01 вересня 2015 року та є визначальним при вирішенні питання щодо сплати чи звільнення від сплати судового збору, не передбачено права споживачів на звільнення від сплати судового збору, тому положення Закону України «Про захист прав споживачів» в цій частині за часовим критерієм застосуванню не підлягають.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані ухвали суду першої інстанції не відповідають.

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред`явлений, зокрема з підстав недотриманням з боку ПрАТ Страхова компанія ВУСО вимог Закону України «Про захист прав споживачів» і порушення їх прав як споживачів послуг страхової компанії, у зв`язку із чим позивачі зазначали, що відповідно до положень цього Закону вони звільнені від сплати судового збору.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз положень зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеному статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норму про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що вони звільняються від сплати судового збору з метою захисту їх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судовий збір» у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» були замінені словами «судового збору».

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певної категорії осіб щодо сплати судового збору.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Стадії цивільного процесу об`єднані єдиним завданням - справедливим розглядом і вирішенням цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 22 Закону України Про захист прав споживачів, стаття 2 ЦПК України).

Саме таке тлумачення норм Закону України «Про судовий збір» і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі 761/24881/16-ц. З прийняттям цієї постанови внесена визначеність при застосуванні частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 5 Закону України «Про судовий збір».

В порушення частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд першої інстанції висновки Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин не врахував, та, неправильно витлумачивши вказані вище норми права, безпідставно поклав на позивачів, які звернулися до суду за захистом прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору і помилково визнав позовну заяву неподаною у зв`язку із несплатою судового збору.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, ухвали суду, що є предметом оскарження у цій справі, підлягають скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що хоча ухвала суду від 09 серпня 2022 року, відповідно до положень пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України, підлягає перегляду в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише в частині визначення розміру судових витрат, вона підлягає скасуванню як помилково ухвалена повністю, оскільки єдиною підставою для залишення позовної заяви без руху суд помилково вважав несплату позивачами судового збору в розмірі 7 195 гривень 20 коп. і саме ця помилка призвела до безпідставного повернення позовної заяви позивачам як неподаної.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє адвокат Попроцький Дмитро Михайлович, задовольнити.

Ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 09 серпня 2022 року та від 19 серпня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді Н. В. Орловська

Г. В. Семиженко