МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 486/1385/21
Провадження №22-ц/812/733/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів: Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/3 частку квартири, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири та визнання за нею права власності на 1/3 частку квартири.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона на підставі приватизації та спадкування за законом є власницею 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 .

1/3 частка вищезазначеної квартири на підставі приватизації належить ОСОБА_2 , який не виявляв бажання отримати у власність згадану частку квартири, а набув право власності на неї під час процедури приватизації майна лише у зв`язку з тим, що в ній було зареєстровано його місце проживання.

Про те, що ОСОБА_2 є співвласником спірної квартири позивачці стало відомо від нотаріуса під час оформлення спадщини після смерті її матері. Фактично позивачка є єдиним володільцем квартири з 2006 року та одноособово її утримує.

В свою чергу відповідач з 2003 року у вказаній квартирі не проживає та не зареєстрований, майном не користується, не володіє, участі в утриманні не приймає, загалом правами власника не користується.

Посилаючись на вищезазначені обставини, а також положення ст. 15, 16 , 335, 344, 365, 379, 382, 383 Цивільного кодексу України, пункти 9, 11, 13, 14 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», позивачка просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на цю частку.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з даною ухвалою суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду від 01 червня 2022 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не повідомляв її належним чином про призначення судових засідань, хоча в тексті ухвали зазначає про направлення на її адресу рекомендованих листів, які було повернуто через відсутність адресата.

Вказує, що територію міста Южноукраїнськ з листопада 2021 року по теперішній час не залишала, за межі не виїжджала. Звісно, у робочий час за адресою місця проживання не знаходилася, так як була на роботі, але поштову скриньку регулярно перевіряла. Повідомлень щодо необхідності звернутися у поштове відділення для отриманням рекомендованого листа не було.

Також позивачка не погоджується з посилання суду першої інстанції на те, що секретар судового засідання намагалася повідомити її про судові засідання шляхом здійснення дзвінку на мобільний телефон, номер якого зазначено у позовній заяві ОСОБА_1 , однак зазначений номер належить іншій особі, та зазначає, що номером її телефону є НОМЕР_1 , який залишається незмінним протягом восьми років, на підтвердження чого нею надано скрінроздруківку з телефону та копію першої сторінку позовної заяви, де зазначено номер телефону. А тому, яким чином здійснювався дзвінок, і чому він належить іншій особі їй незрозуміло.

Крім того, ОСОБА_1 наголошено на тому, що нею подавалось до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи без її участі, у якому вона висловила свою правову позицію щодо заявлених вимог, підтримала їх, просила розгляд здійснювати без неї, зазначила щодо можливості постановлення заочного рішення.

Однак не зважаючи на зазначене суд неодноразово відкладав розгляд справи.

Також апелянт вказувала на безпідставність та передчасність посилання суду на висновки Верховного суду в рішеннях від 22.09.2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21); від 28.10.2021 року справа №465/6555/16-ц (провадження № 61-9020св21), оскільки Верховний Суд вказує, що маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду, бо йдеться про випадки наведення позивачами поважних причин та свідомого затягування судового процесу саме за рахунок такої поважності.

У цій справі, позивачка не була обізнана про дату засідання, поштову скриньку перевіряла, адресу не змінювала, номер телефону не змінювала, реєстр судових рішень переглядала, інформацією на сайті цікавилася, жодних змін, повідомлень про хід справи не було. Окрім того, заяву про розгляд справи без участі позивача до суду подано, що не перешкоджало належному розгляду та постановленню рішення по справі.

Позивачка посилається на те, що проявляла інтерес стосовно своєї справи, але змін на сайті «судова влада» у розділі «стан розгляду справ» не було з грудня 2021 року. В Єдиному державному реєстрі судових рішень, станом на дату подання цієї скарги відображається лише дві ухвали суду від 23.09.2021 року (про залишення позову без руху) та від 17.11.2021 року (про відкриття провадження), які позивачка отримала поштою, на ту ж адресу, без будь яких проблем та перешкод.

Будь яких інших документів, а саме - ухвал про оголошення перерви у судовому засіданні, відкладення розгляду справи, витребування додаткових доказів, про участь сторони, явку якої визнано обов`язковою, чи з інших процесуальних питань, Єдиний державний реєстр судових рішень не містить.

Наведені обставини на її думку вказують на порушення судом першої інстанції положень процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою суду від 17.11.2021 року відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання на 17.12.2021 року, у яке ОСОБА_1 не з`явилась, направила до суду клопотання про те, що не має можливості прибути у дане судове засідання, просила слухати справу без її участі. У зв`язку з чим підготовче судове засідання було відкладено на 14.02.2022 року.

В підготовче судове засідання, призначене на 14.02.2022 року, сторони не з`явились, причину неявки суду не повідомили. Викликались в судове засідання шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями, які повернулись до суду у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаними адресами.

15.04.2022 року позивач та відповідач у судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили. Викликались в судове засідання шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями, які повернулись до суду у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаними адресами.

Відповідач у судове засідання, призначене на 01.06.2022 року, не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день, місце та час розгляду справи сповіщений вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.

Також суд виходив з того, що секретар судового засідання намагалася повідомити позивачку про судові засідання шляхом здійснення дзвінка на номер мобільного телефону, зазначений у позовній заяві ОСОБА_1 . Однак, зазначений номер належить іншій особі.

Жодних повідомлень про зміну місцезнаходження позивачки на адресу суду не надходило. Клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з дотриманням положень статті 212 ЦПК України також від позивачки не надходило.

Неодноразове відкладення судових засідань у зв`язку з неявкою позивачки свідчить про відсутність інтересу ОСОБА_1 у розгляді власної справи та про її небажання захищати свої права і може розцінюватись судом, як зловживання правом на звернення до суду, а тому в силу ч.3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач не з`явилась до суду повторно, без поважних причин.

Враховуючи, повторну неявку позивачки в судове засідання, без поважних причин, суд вважав, що наявні всі підстави для залишення позову без розгляду.

Не погоджуючись з зазначеними в ухвалі суду підставами для залишення позову без розгляду, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частин першої третьої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка в судове засідання повторно не з`явилися, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Проте з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положенням ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача (усіх позивачів) в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (ч.5 ст. 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України).

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вказана позиція неодноразово підтримувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, яка у відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Юридичним особам та фізичним особам-підприємцям у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини також зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду з позовом в серпні 2021 року.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 листопада 2021 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 17 грудня 2021 року.

10 грудня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання, в якому зазначала, що підтримує свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, а також про неможливість явки у судове засідання призначене на 17 грудня 2021 року. У зв`язку з чим, просила розглядати справу без її участі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідно до протоколу підготовчого судового засідання від 17 грудня 2021 року підготовчий розгляд справи відкладено на 14 лютого 2022 року.

Згідно з протоколом підготовчого судового засідання 14 лютого 2022 року судом призначено розгляд справи по суті на 15 квітня 2022 року (а.с.53).

Протокол судового засідання від 15 квітня 2022 року свідчить, що суд через неявку сторін відклав розгляд справи на 01 червня 2022 року (а.с.57).

В судове засідання 01 червня 2022 року позивачка також не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, відповідач повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.

За наявними в матеріалах справи конвертами, повернутими на адресу суду, поштові відправленні позивачці про явку до суду на 14 лютого, 15 квітня та 01 червня 2022 року були повернуті суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Проте, як стверджує позивачка, вона з листопада 2021 року по теперішній час не залишала територію міста Южноукраїнськ, за межі не виїжджала, але у робочий час за адресою місця проживання не знаходилася, так як була на роботі, але поштову скриньку регулярно перевіряла. Повідомлень щодо необхідності звернутися у поштове відділення для отриманням рекомендованого листа не було. Дані ствердження не спростовані матеріалами справи.

Будь-яких доказів намагання суду повідомити позивачку про час і місце розгляду справи шляхом здійснення дзвінку на мобільний телефон матеріали справи не містять.

Слід також зазначити, що не зважаючи на невірно зазначений номер позивачки в позовній заяві, її номер телефону в заяві про розгляд справи у її відсутність від 10.12.2021р. зазначено вірно - .

Крім того, ОСОБА_1 подавалось до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи без її участі, у якому вона висловила свою правову позицію щодо заявлених вимог, підтримала їх, просила розгляд здійснювати без неї, зазначила щодо можливості постановлення заочного рішення.

Слід також зазначити, що відомості про розгляд справ (відкриття провадження та дані про призначення справи до розгляду), які публікуються на офіційному веб-сайті Южноукраїнського міського суду Миколаївської області у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів №12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів та офіційному веб-порталі судової влади України», не є належним повідомленням учасників справ про час і місце розгляду справи.

Обов`язок позивачки самостійно цікавитися ходом розгляду справи та можливість отримати інформацію про призначення справи до розгляду па офіційному веб-сайті Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, відомості в якому певний час не змінювалися у зв`язку з оголошенням в країні воєнного стану, не звільняє суд від обов`язку повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи у передбачений ЦПК України спосіб.

За таких обставин не можна вважати, що суд використав всі можливі способи повідомлення позивачки про час і місце розгляду справи, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Ухвала про визнання явки позивачки в судове засідання обов`язковою судом не постановлялася. Неможливістю розгляду справи через неявку позивачки за наявності її заяви про розгляд справи у її відсутність ухвала суду не обгрунтована.

Тому, враховуючи зазначені обставини і, зокрема, те, що позивачкою було надано до суду клопотання про розгляд справи без її участі, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції невірно застосував норми п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, що ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду перешкоджає подальшому провадженні у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до п. 4 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши положень вищезазначених процесуальних норм, залишив без розгляду позовну заяву без достатніх на те правових підстав, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 01 червня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 14 вересня 2022 року