02.09.2022 Справа №469/742/16-ц
2/469/4/22
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 серпня 2022 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.
учасники справи та їхні представники:
прокурор Бережна-Семененко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство», про визнання незаконними та скасування рішень (в частині), визнання недійсним державного акта, витребування земельної ділянки, -
в с т а н о в и в:
Заступник прокурора Миколаївської області 18 липня 2016 року звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації до Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство», про визнання незаконними та скасування рішень (в частині), визнання недійсним державного акта, витребування земельної ділянки, у якому зазначав, що рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №9 від 14 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою та надано безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,00 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства в с.Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району.
За договором купівлі-продажу №466 від 27 березня 2015 року спірну земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_2 ..
Усупереч вимогам ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з органом лісового господарства та органом містобудування і архітектури не погоджено; розпорядженням КМУ від 10.04.2008 № 610-р зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення, їх передачу у власність та оренду зі зміною цільового призначення; розпорядження належного власника земельної ділянки, яким є Березанська РДА, щодо вилучення земельної ділянки з користування Очакіського ЛМГ не приймались, відповідні погодження відсутні.
Укладений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у звязку з незаконністю набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку є недійсним як такий, що суперечать вимогам цивільного законодавства, інтересам держави та суспільства, а набуте безоплатно на підставі договору майно - витребуванню від добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь власника - Березанської районної державної адміністрації.
Тому прокурор просив визнати недійсними вказані рішення Коблівської сільської ради як такі, що суперечать законодавству та порушують інтереси держави; у зв`язку з незаконністю оскаржуваних рішень Коблівської сільської ради - визнати недійсним та скасувати виданий на їх підставі державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_1 ..
Оскільки вибуття земельної ділянки відбулось без волі власника Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, прокурор на підставі ч.1 ст.388 ЦК України просив витребувати від нинішнього власника ОСОБА_2 спірну земельну ділянку.
Ухвалою суду від 01 серпня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі у порядку, визначеному ЦПК України (2004 року).
Ухвалою від 06 березня 2018 року продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 30 травня 2018 року у справі призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 26 травня 2020 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.
Ухвалою від 27 липня 2020 року провадження у справі поновлено та справу призначено до судового засідання.
Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року клопотання прокурора про залучення до участі у справі правонаступника позивача задоволено, залучено Миколаївську районну державну адміністрацію до участі у справі як правонаступника позивача Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області.
У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, у наданій до суду відповіді на відзив зазначив, що при вирішенні питання про віднесення землі до категорії земель лісогосподарського призначення необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIII Прикінцевих положень ЛК України, а висновок про належність земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення можливий за наявності планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, що узгоджується з позиціями ВС України, викладеними у постановах від 21.01.2015 року № 6-224цс14, 01.07.2015 року № 6-50цс-15, 23.12.2015 року № 6-377цс15. Віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та перебування її на момент відчуження у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ» підтверджено інформацією ВО Укрдержліспроект та ДП «Очаківське ЛМГ». Враховуючи, що спірна земельна ділянка розташована в межах с.Коблеве, відноситься до земель державної форми власності лісогосподарського призначення, перебувала в постійному користуванні ДП, розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря та була передана у власність для ведення особистого селянського господарства у період мораторію на відчуження з державної власності земельних ділянок лісового фонду, саме Березанська РДА є розпорядником спірної земельної ділянки. Стосовно строку позовної давності прокурор зазначав, що моментом виникнення у прокурора права на звернення до суду є момент, коли саме повноважному органу, право якого порушено, стало відомо про таке порушення.
Представник відповідача Коблівської сільської ради у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заперечення на позов, у якому позов не визнав, вважав вимоги прокурора необґрунтованими, посилаючись на те, що прокурором невірно зазначено позивача Березанську РДА, оскільки розпорядження лісогосподарськими землями здійснює Кабінет Міністрів України; позивачем пропущено строк позовної давності; прокурором не надано доказів права ДП «Очаківське ЛМГ на постійне користування спірною земельною ділянкою; вважав, що спірна земельна ділянка не відноситься до прибережної захисної смуги, оскільки вона розташована в межах населеного пункту. Крім того, вважав необґрунтованим посилання позивача на порушення містобудівного законодавчсства.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання неодноразово не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву суду не надала.
Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надала до суду заперечення на позов, у якому позов не визнала та зазначила, що доводи прокуратури про те, що спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду, розпорядження якою відноситься до компетенції Березанської РДА, не відповідають фактичним обставинам справи, є недоведеними та спростовуються наявними доказами. Також позивач не надав належних доказів оформленого у встановленому ЗК України порядку права ДП «Очаківське ЛМГ постійного користування земельною ділянкою на території с. Коблеве Березанського району для ведення лісового господарства. Вважає необґрунтованими посилання позивача на розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних ділянок лісового призначення, та розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 року № 318, яким заборонено погодження вилучення земельних ділянок із постійного користування державних підприємств, оскільки вказані розпорядження не відповідають нормам Конституції України, Лісового та Земельного кодексів України, свідченням чого є той факт, що вони приймались як тимчасовий захід до розроблення законів. Помилковими також є висновки прокуратури про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, що передбачає законодавчі обмеження в її використанні. Крім того, представник відповідача не згодна із доводами прокурора про те, що при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та подальша зміна цільового призначення цієї земельної ділянки, сільською радою порушено вимоги містобудівного законодавства. Необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням закону, представник відповідача вважає вимоги прокурора щодо витребування на користь Березанської РДА земельної ділянки у її власника ОСОБА_2 , яка є добросовісним набувачем. Крім того, посилається на пропуск прокурором строку позовної давності, що є також підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. З урахуванням доказів відсутності у Березанської РДА права на витребування земельної ділянки, тих фактів, що земельна ділянка на час її відчуження не відносилась до земель державного лісового фонду, знаходиться в межах населеного пункту Коблеве, не знаходиться у межах прибережної захисної смуги та її використання для об`єктів туристичної інфраструктури відповідає генеральному плану с.Коблеве, витребування її у законного власника є порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Крім того, надала до суду відзив, у якому зазначила, що доводи прокуратури про належність спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду, розпорядження якою відноситься до компетенції Березанської РДА, є необґрунтованими та жодним чином не підтвердженими, оскільки не надано доказів дотримання власником правового режиму земель лісогосподарського призначення, відсутні підстави вважати, що спірна земельна ділянка перебуває в межах лісових земель. Вважала необґрунтованим висновок прокуратури про те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, що передбачає законодавчі обмеження в її користуванні, так як земельна ділянка розташована в межах населеного пункту. Також не згодна з доводами прокурора про те, що при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та її подальша зміна цільового призначення сільської радою порушено вимоги містобудівного законодавства. Необґрунтованими також вважала вимоги прокурора щодо витребування земельної ділянки на користь Березанської РДА у її власника ОСОБА_2 , яка є добросовісним набувачем.
Під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надала до суду заяву про застосування строку позовної давності до всіх позовних вимог, так як оскаржуване рішення Коблівської сільської ради прийнято у 2012 році, прокурор звернувся до суду з позовом у 2016 році; Коблівською сільською радою 21 січня 2013 року до прокуратури району було направлено копії рішень сільської ради від 14 грудня 2012 року та 16 грудня 2012 року за № 73, тобто прокурор з 21 січня 2013 року був обізнаний про існування спірних рішень та виданого державного акта на право власності на землю від 29 грудня 2012 року, а тому був зобов`язаний вчинити необхідні процесуальні дії, якщо вважав свої права порушеними, та мав можливість оскаржити рішення та державний акт до суду у межах визначених законодавством строків позовної давності.
Відповідач ОСОБА_1 та представник третьої особи ДП Очаківське ЛМГ у судове засідання неодноразово не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач відзив на позовну заяву суду не надала.
Оскільки учасники справи повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином та декілька разів не з"явились у судове засідання, і їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України постановив розглянути справу без їх участі.
Встановлені судом обставини з посиланням на докази, що їх підтверджують
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №9 від 14 грудня 2012 року Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано у власність ОСОБА_1 із земель, не наданих у власність та користування земельну ділянку площею 2,00 га (пасовища) для ведення особистого селянського господарства у с.Коблеве в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (т.1, а.с.13).
Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №11 від 26 грудня 2012 року Про затвердження проектів із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок, що перебувають у власності громадян затверджено проект із землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_1 з ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту с.Коблеве, Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області площею 2,0000 га (забудовані землі) на комерційне призначення для будівництва об`єктів інфраструктури та закладів громадського харчування (т.1, а.с.14).
Місцезнаходження, розмір та склад земель земельної ділянки підтверджено витягом з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (т.1, а.с.16, 20), висновком про погодження проекту землевпорядної документації (т.1, а.с.17-18, 21-22), експлікацією земельних угідь (т.1, а.с.19, 23), матеріалами поземельної книги (т.1, а.с.24-33).
На час прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка належала до земель державної власності, перебувала у постійному користуванні ДП Очаківське ЛМГ (раніше Очаківське державне лісомисливське господарство), та відносилась до земель державного лісового фонду Березанського лісництва ДП Очаківське ЛМГ, частково входила в межі земель державного лісового фонду квартал 34, виділ 2, про що свідчить повідомлення ВО «Укрдержліспроект» від 15.06.2016 року з фрагментами публічної кадастрової карти України з нанесеною частиною межі кварталу 34 (т.1, а.с.34-35). Відповідно до повідомлення Миколаївського обласного Управління лісового та мисливського господарства в управлінні відсутня будь-яка інформація стосовно видачі погоджень на зміну цільового призначення, вилучення або відмову від користування земельною ділянкою, яка перебуває у власності ОСОБА_1 (т.1, а.с.36).
З повідомлення ДП Очаківське ЛМГ вбачається, що спірна земельна ділянка станом на -1.01.2013 року за картографічними матеріалами лісовпорядкування входила до земель Держлісфонду; заява про відмову від права постійного користування спірною земельною ділянкою ДП Очаківське ЛМГ не подавалася, згода на вилучення земельною ділянки не надавалась (т.1, а.с.37).
Таким чином, ДП «Очаківський ЛМГ» є постійним користувачем земельної ділянки, наданої ОСОБА_1 у власність.
За даними Національної кадастрової системи відстань від урізу води Чорного моря до південної межі спірної земельної ділянки приблизно складає 960-970 метрів, до північної межі приблизно складає 1214-1224 метрів, що підтверджується інформаційною довідкою відділу Держгеокадастру у Березанському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (т.1, а.с.38-39).
Згідно з повідомленням Управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації, спірна земельна ділянка розташована в зоні рекреації, де Проектом планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженим постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23 жовтня 1985 року № 112 передбачено розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів труда та відпочинку, пляжів, пам`яток археології, заказників, пам`яток культури; крім того відповідно до Генерального плану с. Коблеве спірна земельна ділянка входить до території рекреаційних закладів, зелених насаджень загального користування та територій орнітологічного заказника, звернень від ОСОБА_1 щодо відведення у власність спірної земельної ділянки в Управлінні не зареєстровано (т.1, а.с.41, 42).
Норми права, які застосував суд
1. Щодо посилань прокурора про порушення водоохоронного законодавства
За положеннями ст.60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.
Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.
Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.
Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту.
Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.
У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил).
Відповідно до п.11 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486, водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п.10).
Окремий проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги на час прийняття спірних рішень був відсутній, доказів існування фактичної забудови спірної земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваного рішення суду не надано, тому межі прибережної захисної смуги визначаються відповідно до меж, встановлених законом.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене законом (статтею 88 ВК України). А тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність останньої, оскільки її розміри встановлені законом.
З урахуванням зазначених нормативних розмірів та даних Національної кадастрової системи є підстави вважати, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря.
Прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов`язковим централізованим водопостачанням і каналізацією (частина перша статті 90 ВК України; абзац четвертий пункту 2 додатку 13 до Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів). У межах таких смуг уздовж морів, морських заток і лиманів забороняється діяльність, яка може призвести до завдання шкоди підземним та відкритим джерелам водопостачання, водозабірним і водоочисним спорудам, водоводам, об`єктам оздоровчого призначення, навколо яких вони створені (частина друга статті 113 ЗК України).
Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування можуть передавати, зокрема, громадянам із земель водного фонду на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України; близький за змістом припис закріплює частина третя статті 85 ВК України).
Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.
Передача земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність і для потреб, не зазначених у ч.4 ст.59 ЗК України, законодавством України не передбачена.
Отже, відповідачем Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області усупереч зазначеним вимогам законодавства надано відповідачу ОСОБА_1 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в с. Коблеве в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, з подальшою зміною цільового призначення на будівництво і обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування в межах с.Коблеве Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області земельну ділянку, розміщену у межах прибережної захисної смуги, а тому оскаржувані рішення Коблівської сільської ради не відповідають зазначеним вимогам законодавства.
2. Щодо погодження проекту землеустрою
Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, зокрема, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги, підлягає погодженню з природоохоронним органом, а проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта, - з органом містобудування та архітектури (ч.ч.2,3 ст.186-1 ЗК України).
Звернень до управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації щодо розгляду проектів землеустрою по спірній земельній ділянці не надходило (т.1, а.с.41, 42), тобто зміна цільового призначення земельної ділянки відбулось без погодження з відповідним органом містобудування та архітектури.
Відповідно до норм ч.5 ст.116 ЗК України ( в редакції, що була чинною на момент прийняття розпоряджень), земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Погодження землекористувача ДП "Очаківське ЛМГ" на вилучення земельної ділянки не надавалось, заяви про відмови від права постійного користування від нього не надходили, що вбачається з повідомлень Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства (т.1, а.с.36), ДП "Очаківське ЛМГ" (т.1, а.с.37), Березанської РДА (т.1, а.с.46).
На підставі ст.149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом; вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Відповідно до ч.5 ст.149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною девятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.
Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу (ч.3 ст.149 ЗК України).
Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка на момент прийняття рішення Коблівської сільської ради Березанського району № 9 від 14 грудня 2012 року перебувала у державній власності та знаходилась у межах с.Коблеве, на підставі ч.5 ст.149 ЗК України повноваження щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою належали Березанській районній державній адміністрації, а тому Коблівською сільською радою надано земельну ділянку у приватну власність відповідача ОСОБА_1 поза волею належного власника.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року №610-р Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі - ділянки) Міністерству екології та природних ресурсів, Міністерству аграрної політики та продовольства, Міністерству оборони, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері заборонено приймати рішення про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім випадків, коли за умови обґрунтування неможливості реалізації альтернативних варіантів вирішення питання ділянки вилучаються і передаються у постійне користування та/або в оренду для будівництва, реконструкції та капітального ремонту залізничних ліній та автомобільних доріг загального користування; для розміщення кладовищ та за рішенням Кабінету Міністрів України - для: будівництва та обслуговування об`єктів енергетичної інфраструктури (газо-, нафтопроводів, газових та нафтових терміналів, газових та нафтових свердловин, ліній електропередачі, електростанцій, електропідстанцій, розподільних пунктів, ядерних установок); видобування корисних копалин відповідно до спеціальних дозволів на користування надрами; облаштування державного кордону та будівництва пунктів пропуску через нього; забезпечення відбудови та функціонування монастирів на місцях їх історичного заснування; будівництва, реконструкції та капітального ремонту об`єктів, визначених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу; розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; створення та забезпечення функціонування об`єктів природно-заповідного фонду і виробничо-соціальних об`єктів, необхідних для ведення лісового господарства; розміщення інших об`єктів, вилучення і надання ділянок для яких здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.
Пунктом 4 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 р. N 318-р "Деякі питання збереження об`єктів державної власності" зобов"язано Державний комітет із земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими суб`єктами управління об`єктами державної власності, у тому числі Національними та галузевими академіями наук, не допускати погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, що підлягають приватизації, та земельних ділянок, відчуження яких здійснюється для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності), до законодавчого врегулювання питання щодо визначення порядку їх відчуження.
Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних ділянок лісового призначення, та розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 року № 318, яким заборонено погодження вилучення земельних ділянок із постійного користування державних підприємств, на час прийняття оскаржуваних рішень були чинними та не визнавались недійсними з підстав їх невідповідності законодавству України; обставини, які свідчать про невідповідність зазначених актів Кабінету Міністрів України, представником відповідача не зазначено.
Таким чином, вилучення земель лісогосподарського призначення з користування державного лісогосподарського підприємства з передачею їх у власність громадян заборонено.
3. Щодо дотримання вимог містобудівної документації, будівельних норм і правил
Невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у дозволі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України).
Відповідно до ст.17 Закону України Про основи містобудування основою для вирішення питань про вилучення (викуп), передачу (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.
Абзацом 2 ст.48 Закону України Про охорону земель передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.
Містобудівною документацією, що діяла на момент прийняття рішення Коблівської сільської ради № 9 від 14 грудня 2012 року, є Проект планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затверджений постановою Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 23.10.1985 року №112, відповідно до якого в зоні рекреації, у якій розташована спірна земельна ділянка, планувалось розміщення баз відпочинку, пансіонатів та будинків відпочинку, кемпінгів, піонертаборів, таборів праці та відпочинку, пляжів, пам`яток археології та заказників пам`яток культури.
Отже, ведення особистого селянського господарства на спірній земельній ділянці суперечить земельному і водному законодавству, містобудівній документації та діючим будівельним нормам, державним стандартам і правилам, а тому рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області області №9 від 14 грудня 2012 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в частині затвердження проекту із землеустрою та надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для особистого селянського господарства не є законним.
4. Щодо визнання незаконними та скасування рішень сільської ради
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Згідно зі ст.ст.16, 21 Цивільного кодексу України, ст.152 Земельного кодексу України, одним зі способів захисту прав є визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Оскільки оскаржувані рішення Коблівської сільської ради суперечать зазначеним вище нормам законодавства, вони підлягають визнанню незаконними та скасуванню на підставі ч.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.
5. Щодо скасування державного акта на право власності на земельну ділянку
Згідно з абзацом першим частини першої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України).
Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина перша статті 125 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України, у редакції, чинній на час видання державного акта, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій (п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, у редакції, чинній на час видання державного акта).
Отже, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення.
Враховуючи вказане, вимога про визнання недійсним державного акта не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядження земельною ділянкою, а тому в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним державного акту серії ЯК №788950 на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 , слід відмовити.
6. Щодо порушення вимог лісового законодавства
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.122 ЗК України (у редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваних рішень), сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання; ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті.
Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу (ч.7 ст.122 ЗК), зокрема, вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб (ч.9 ст.149 ЗК).
За змістом ч.1 ст.55 ЗК, ст.1 Лісового кодексу України, ліси є однією із складових земель лісогосподарського призначення, а тому можна зробити висновок, що розпорядження іншими складовими таких земель, зокрема, переданими у користування для потреб лісового господарства, здійснюється відповідно до ч.2 ст.122 ЗК України.
У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (п."а" ч.2 ст.83 ЗК України).
До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (ч.1 ст.55 ЗК України, ч.1 ст.5 ЛК України).
Підпунктом "ґ" частини 4 статті 84 ЗК України передбачено, що землі лісогосподарського призначення належать до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств (ч.2 ст.56 ЗК України).
Таким чином, спірна земельна ділянка знаходилась у користуванні державного підприємства "Очаківське ЛМГ" та перебувала у державній власності, повноваження щодо розпорядження нею належали Березанській районній державній адміністрації, а тому Коблівською сільською радою надано земельну ділянку у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 поза волею належного власника та постійного землекористувача.
7. Щодо витребування земельної ділянки
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.
Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України.
Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).
Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України треба розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням володіння, порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку потрібно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу, допоки триватиме порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.
Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку.
Такі висновки щодо належного способу захисту порушеного права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17-ц (провадження № 14-317цс19).
Тому суд доходить висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді витребування земельної ділянки є неефективним, а вимога прокурора про витребування від відповідача ОСОБА_2 спірної земельної ділянки у власність держави в особі Миколаївської РДА задодоволенню не підлягає.
Як зазначено у п.83 Постанови Великої палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №14-317цс19 рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52)). Тому оскарження такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу.
Тому строк звернення прокурора з позовом до суду не пропущено.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача Коблівської сільської ради на користь прокурора сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2756,00 грн. за дві вимоги немайнового характеру (1378,00 грн. + 1378,00 грн.)).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд у х в а л и в:
Позовні вимоги задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного тексту рішення 02 вересня 2022 року.
Суддя: