ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/19661/20

Провадження № 22-ц/4820/1499/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Цугель А. О.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 липня 2022 року (суддя Козак О. В., повне судове рішення складено 18 липня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Тетяна Вікторівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, зміну черговості спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом до Хмельницької міської ради, зазначала, що з 26 березня 2000 року вони з ОСОБА_4 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спочатку проживали у квартирі, яка належить їй на праві власності за адресою АДРЕСА_1 . Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати на придбання майна в інтересах сім`ї, разом проводили дозвілля та відпочинок. Між ними існували подружні взаємні права та обов`язки.

З вересня 2016 року у зв`язку із важкою хворобою матері її цивільного чоловіка для забезпечення належного догляду за нею вони переїхали проживати у квартиру АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла і вона як цивільна дружина ОСОБА_4 здійснювала поховання його матері. У вказаній квартирі вони продовжили проживати, вели спільний побут, здійснювали спільні витрати по утриманню квартири, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя. ОСОБА_4 успадкував після смерті матері квартиру АДРЕСА_2 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Вона здійснила його поховання, розпорядилася його речами та погасила заборгованість перед установами банку, продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_3 та здійснює оплату комунальних послуг.

Для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 необхідно встановлення факту проживання однією сім`єю.

Тому позивачка просила визнати факт її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 26 березня 2000 року по 30 січня 2020 року, визнавши її спадкоємцем четвертої черги.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог і просила змінити черговість одержання права на спадкування за законом, визнавши її спадкоємцем першої черги.

В обґрунтування вимог вказувала, що впродовж їх спільного проживання ОСОБА_4 мав хронічні захворювання: змішаний цироз печінки, декомпесований; ренхіматозна жовтяниця; ПКН 1-2 ст.; портальна гіпертензія; асцит; ВРВС II ст., кровотеча із вен стравоходу; постгеморагічна анемія; хронічний панкреатит. З 01 листопада 2018 року ОСОБА_4 встановлені ІІ група інвалідності загального захворювання та протипоказання важкої фізичної праці. Крім того, з 07 травня 2013 року по 09 серпня 2013 року ОСОБА_4 мав перелом проксимального епіметафізу лівої в/гомілкової чашки. Впродовж тривалого часу після зняття гіпсової пов`язки він не міг повноцінно за собою доглядати. Весь час вона опікувалася ним, матеріально забезпечувала, здійснювала утримання житла, в якому вони спільно проживали. Загострення хронічних хвороб привели ОСОБА_4 до безпорадного стану. Він був неспроможним самостійно забезпечувати свої життєві потреби, потребував стороннього догляду, допомоги і піклування, які вона надавала. Вважає, що зазначені обставини дають підстави для зміни черговості спадкування.

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2020 року до участі у справі залучено належного відповідача ОСОБА_3 (а. с. 89, т. 1).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 липня 2022 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на незаконність судового рішення. Безпідставною є відмова у встановленні юридичного факту за доведеності цих вимог. Суд не взяв до уваги показання свідків та інші докази про те, що ОСОБА_4 постійно хворів і потребував сторонньої допомоги, яку надавала вона. Вважає, що вона як особа, яка протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала спадкодавця, який через хворобу був у безпорадному стані, має право на зміну черговості спадкування.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала. Представник відповідачки апеляційну скаргу не визнала.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 (а.с. 12, т. 1)

Після його смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є квартира АДРЕСА_2 . Зазначена квартира належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23 червня 2017 року, виданого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Латюк І. М. (а.с. 13, т. 1).

За матеріалами спадкової справи № 4-2020 щодо майна померлого ОСОБА_4 , заведеної 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т. М., із заявами про прийняття спадщини звернулися 17 лютого 2020 року тітка померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 (а. с. 48-69, т. 1).

З 01 грудня 1999 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду лікаря анестезіолога в відділення детоксикації Хмельницької обласної лікарні. Звільнена 01 серпня 2020 року за власним бажанням (а.с. 176-177, т. 1).

ОСОБА_4 також працював на посаді лікаря анестезіолога у відділенні детоксикації Хмельницької обласної лікарні з 11 жовтня 1996 року. Зі списків лікарів виключений у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 186-187, т. 1).

Зі змісту табелів обліку робочого часу, графіків відпусток відділення детоксикації Хмельницької обласної лікарні за період з 2016 по 2019 роки вбачається, що ОСОБА_4 і ОСОБА_1 в один період планували та використовували відпустки (а. с. 178-181, 188-243, т. 1).

Відповідно до довідки до акта МСЕК серії АВ № 1107863 ОСОБА_4 24 жовтня 2018 була встановлена друга група інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання (а. с. 142, т. 1).

Згідно з листом КНП «Хмельницька обласна лікарня» від 15 березня 2021 року № 01-08/869 ОСОБА_4 перебував на лікуванні у КНП «Хмельницька обласна лікарня» у 2018 та 2020 роках, а саме: 28 червня 2018 року був госпіталізований у хірургічне відділення, після чого був переведений в гастроентерологічне відділення, виписаний 01 серпня 2018 року; 28 січня 2020 року був госпіталізований у відділення детоксикації, був виписаний 30 січня 2020 року (а. с. 246, т. 1).

Відповідно до посмертного епікризу відділення «Детоксикації» КНП «Хмельницька обласна лікарня» ОСОБА_4 поступив у відділення 28 січня 2020 року, хворий пояснив, що погіршення свого стану відмічає протягом останніх 10 днів, за останні 3 дні відмітив пожовтіння склер та шкіри, виражену, загальну слабкість, спрагу, нудоту, головокружіння, задишку, зменшення кількості сечі, роздратованість, збільшення об`єму живота, в ургентному порядку самостійно звернувся в приймальне відділення КНП «ХОЛ», де був оглянутий і госпіталізований у відділення детоксикації (а.с. 133, т. 1).

Зі змісту табелів робочого часу вбачається, що ОСОБА_4 з 05 листопада 2019 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на лікарняному, до цього працював та періодично хворів, перебуваючи на лікарняному.

Позивачка 01 лютого 2020 року здійснила поховання ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом на поховання від 01 лютого 2020 року; видатковою накладною № 233 від 31 січня 2020 року на суму 10460 грн.; договором-замовленням на організацію та проведення поховання від 31 січня 2020 року на суму 2361,52 грн, квитанцією про оплату цих коштів; рахунком № 23 «Люксор» про оплату коштів за поминальний обід у сумі 10150 грн (а.с. 15, 16, 17, 18, т. 1).

Також згідно зі свідоцтвом про поховання від 17 грудня 2016 року ОСОБА_6 здійснила поховання ОСОБА_5 реєстраційний № 6142 (а.с. 14, т. 1).

У лютому 2020 року позивачка погасила борг ОСОБА_4 перед АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Укрексімбанк» (а.с. 19).

30 березня 2020 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Палінчак Т. В. претензію кредитора про відшкодування спадкоємцями її витрат на поховання у сумі 22971,52 грн (а. с. 33, т. 1).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову в позові про зміну черговості спадкування суд мотивував недоведеністю позовних вимог.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з вимогами статей 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (стаття 1263 ЦК України).

На підставі статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

За змістом частини 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин.

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (до вказаних правових висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18, від 29 липня 2020 року у справі № 310/2008/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 296/3741/17, від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц).

Судом першої інстанції установив, що ОСОБА_4 мав постійне місце роботи і працював до дня смерті, за виключенням часу перебування на лікарняному, отримував пенсію по інвалідності, мав постійний дохід.

Належних і допустимих доказів того, що він перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги позивачка не надала.

Медична документація не містить записів про те, що ОСОБА_4 не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, натомість зазначено, що він самостійно звертався за допомогою до медичних закладів, що не може бути ознакою безпорадного стану (а. с. 127-141, т. 1).

Показання свідків не можуть бути визнані допустимими доказами на підтвердження обставин перебування особи у безпорадному стані та її потребу у сторонньому догляді.

Не містить посилання на такі докази й апеляційна скарга.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивачка не довела факт тривалого безпорадного стану спадкодавця, а також, що він потребував сторонньої допомоги, яку вона надавала.

ОСОБА_1 просила змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_4 з четвертої черги на першу.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що правових підстав для задоволення цих вимог немає.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Правильним є також висновок суду про те, що за відсутності підстав для зміни черговості спадкування, факт проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для позивачки.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 315 ЦПК України факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

За змістом частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

З урахуванням наданих позивачкою доказів (зазначені вище документи та допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ), а також положень СК України апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Проте факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17.

Відповідачка ОСОБА_3 є рідною тіткою померлого і спадкоємицею третьої черги за законом.

Оскільки позивачка не довела право на зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцем третьої черги за законом, то встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем більше п`яти років до часу відкриття спадщини не породжує для неї юридичних наслідків.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

06 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта