Ухвала

Іменем України

03 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 522/2054/22

провадження № 61-9054ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жучкова Світлана Ігорівна, на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 05 травня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за поліпшення та ремонт, стягнення моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів

за поліпшення та ремонт, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 14 лютого

2022 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про стягнення коштів за поліпшення та ремонт, стягнення моральної шкоди передано за підсудністю Малиновському районному суду міста Одеси.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 04 квітня

2022 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого засідання.

28 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 29 квітня

2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

04 травня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі тягне за собою реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 , та заборони іншим особам вчиняти інші дії щодо вказаної квартири.

05 травня 2022 року ОСОБА_1 повторно звернулася до суду

із зустрічним позовом.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 14 червня

2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси

від 14 червня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 05 травня

2022 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру

АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 ,

та заборонити іншим особам вчиняти інші дії щодо вказаної квартири.

Постановлено зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлений позивачкою вид заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, передбачений нормами чинного законодавства, є доцільним в рамках даної справи та співмірним із заявленими вимогами. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття даного виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення у разі відчуження відповідачем вказаного майна на користь третіх осіб.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 05 травня 2022 року

в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину підвального приміщення та заборони іншим особам вчиняти інші дії щодо вказаної квартири скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в цій частині відмовлено.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що між сторонами виник спір про стягнення коштів, тому обраний позивачкою вид забезпечення позову,

а саме накладення арешту на квартиру відповідачки у межах розміру заявлених вимог, є співмірним із заявленими позивачкою вимогами, оскільки у випадку невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру ОСОБА_1 , остання буде мати можливість відчужити належне їй на праві власності майно, що в свою чергу може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.

Водночас, забезпечуючи позов шляхом заборони іншим особам вчиняти інші дії щодо квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що вимоги в цій частині взагалі не конкретизовано, стосуються необмеженого кола осіб та не відповідають вимогам процесуального закону.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, наклавши арешт на частину підвального приміщення, оскільки підвальне приміщення знаходиться у користуванні інших мешканців квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , вказані квартири разом з квартирою АДРЕСА_4 мають один вхід, спільний коридор та спільні лічильники, отже, накладення арешту на частину підвального приміщення може призвести до порушення майнових прав як відповідачки, так й інших осіб.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 14 червня 2022 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2022 року, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жучкова С. І., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення вимог про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Судові рішення в частині вирішення вимог про забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти інші дії щодо квартири АДРЕСА_4 накладення арешту на частину підвального приміщення, які розташовані у будинку АДРЕСА_5 , не оскаржуються, тому перегляду в касаційному порядку не підлягають.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та заборона вчиняти будь-які дії власникові ОСОБА_1 щодо вказаних приміщень, ставить під загрозу подальший доступ власника та орендодавця ОСОБА_1 до належних їй приміщень та інших користувачів зазначених приміщень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суди встановили, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони уклали попередній договір про зобов`язання укласти в строк до 13 грудня 2020 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Крім того, за попереднім договором відповідачка надала згоду на проведення в приміщенні ремонтних робіт. ОСОБА_2 , здійснивши значні поліпшення в спірній квартирі, понесла витрати, проте, ОСОБА_1 відмовляється від укладання договору купівлі-продажу за погодженою у попередньому договорі ціною у розмірі 1 080 000 грн. Тому ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідачки на свою користь кошти за проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , у розмірі 913 054,62 грн та моральну шкоду - 100 000 грн.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру

АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 ,

та заборони іншим особам вчиняти інші дії щодо вказаної квартири, позивачка мала на меті забезпечити свій позов з метою охорони своїх майнових прав від недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити їй реальне та ефективне виконання судового рішення у разі задоволення її позову.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права

(стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб правового захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , апеляційний суд виходив з того, що предметом позову

є грошові кошти, а відтак забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на квартиру є обґрунтованим.

Врахувавши, що сторонами у договорі була узгоджена вартість квартири з частиною підвального приміщення у розмірі 1 080 000 грн, ціна позову заявлена у розмірі 1 013 054,62 грн, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вид забезпечення позову в цій частині є співмірним із заявленими вимогами.

Доводи касаційної скарги про те, що накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та заборона вчиняти будь-які дії власникові ОСОБА_1 щодо вказаних приміщень, ставить під загрозу подальший доступ власника та орендодавця ОСОБА_1 до належних їй приміщень та інших користувачів зазначених приміщень, є безпідставними з огляду на таке.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти інші дії щодо квартири АДРЕСА_1 та накладення арешту на частину підвального приміщення та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих заявлених вимог, апеляційний суд виходив з того, що клопотання в цій частині взагалі не конкретизовано, стосується необмеженого кола осіб та не відповідає вимогам процесуального закону.

Встановивши, що підвальне приміщення знаходиться у користуванні інших мешканців квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та вказані квартири разом з квартирою АДРЕСА_4 мають один вхід, спільний коридор та спільні лічильники, та врахувавши, що накладення арешту на частину підвального приміщення може призвести до порушення майнових прав як відповідача, так й інших осіб, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову в цій частині.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жучкова Світлана Ігорівна, на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 05 травня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 серпня

2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за поліпшення та ремонт, стягнення моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк