ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/243/22 Номер провадження 22-ц/814/1830/22Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.Є. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року, в складі судді Петренко Л.Є., дата виготовлення повного тексту ухвали не зазначена, за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до банку, в якому просив визнати дії АТ КБ «Приватбанк» по списанню грошових коштів з його зарплатного рахунку неправомірними та стягнути з відповідача на його користь 1494,11 грн. шляхом перерахування на його зарплатний рахунок.

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу разом з доданими до неї документами.

Ухвала обґрунтована тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви (не уточнив обґрунтування застосування положень ЗУ «Про захист прав споживачів» та відповідно не сплатив судовий збір), які суд визначив в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема вказує, що він звернувся до суду за захистом порушених прав саме як споживач банківських послуг у вигляді обслуговування його карткового рахунку для отримання заробітної плати, з якого банк в односторонньому порядку списав належні йому грошові кошти під час військового стану, про що він уточнив в своїй позовній заяві на виконання вимог суду про усунення недоліків, з посиланням на норми ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно положень ст. 22 якого споживачі звільняються від сплати судового збору за подання позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення останньої з наступних підстав.

Відповідно до ст. 374 ч.1 п.6 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він як військовий під час проходження служби в Збройних силах України має відкритий картковий рахунок на отримання заробітної плати в АТ КБ «Приватбанк»», з якого банком 11.02.2022 в односторонньому порядку було здійснено списання коштів в сумі 1494,11 грн., про що йому надійшло повідомлення із зазначенням залишку боргу - 88169,66 грн.

В подальшому в березні з його рахунку також в односторонньому порядку були списані кошти, які після його звернення на гарячу лінію банку були повернуті, окрім суми списаної 11.02.2022.

Вважає, що дії відповідача стосовно одностороннього списання грошових коштів з його банківського рахунку є неправомірним, оскільки не були узгоджені сторонами.

При цьому ОСОБА_1 зазначив, що згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 06 травня 202 року позовну заяву залишено без руху, з підстав необхідності уточнення правових обґрунтувань позову з посиланням на норми ЗУ «Про захист прав споживачів» та щодо сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали місцевого суду, позивачем було надано уточнену позовну заяву з обґрунтуванням предмета позову та посиланням на норми ЗУ «Про захист прав споживачів».

Вважаючи, що позивачем хоча і подано уточнену позовну заяву, недоліки викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху залишилися невиконаними, ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду як з таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Так, ч. 1 ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з принципів цивільного судочинства, а також наявності у цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо.

Згідно п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач обґрунтовував позовні вимоги порушенням його права як споживача фінансових послуг, зокрема зазначав про безпідставне списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до приписів пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Отже, послугами згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» є всі види комерційної взаємодії суб`єктів господарювання із споживачами, які не вписуються у набагато більш конкретні й чіткі визначення понять «товарів» та «робіт» і є набагато ширшими за аналогічне поняття, що вжите в ЦК України.

Таким чином, з урахуванням предмету спору та заявлених у позові вимог, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист своїх прав як споживач фінансових (банківських) послуг, оскільки оспорює законність дій банку щодо одностороннього списання з його рахунку на отримання заробітної плати коштів, тобто надання неякісних послуг при здійснення операцій з його фінансовими активами.

Окрім того, поза увагою суду залишилось те, що позивач в розумінні ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Так, відповідно до п. 12 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що станом на час звернення до суду позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу в Збройних силах України, про шо він надав суду довідку про ЗСУ №115 від 10.03.2022 р.

Вказана обставина, одночасно з положеннями ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» є достатньою для висновку про існування правових підстав для звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позову.

Зокрема, у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, визначеного статтею 5 Закону України «Про судовий збір», який не є вичерпним, не може безумовно свідчити про те, що споживачі не мають такої пільги, оскільки вона встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав. Порушені права підлягають захисту як при пред`явленні позову у суді першої інстанції, так і на наступних стадіях цивільного процесу (стадії апеляційного та касаційного провадження), оскільки ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Вищевказаний правовий висновок було зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

На вищевикладене суд першої інстанції належної уваги не звернув, безпідставно визначив недоліком позовної заяви відсутність доказів по сплаті судового збору та помилкового повернув позивачу позовну заяву внаслідок невиконання останнім обв`язку по його сплаті, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала як постановлена з порушенням норм процесуального права у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню, з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.3,4, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 18 травня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2022 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.