Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1048/17
Провадження 2-п/711/28/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчик Р.В.

при секретарі Кофановій А.О.,

за участі:

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 березня 2017 у справі №711/1048/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житлом,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 березня 2017 року по справі № 711/1048/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житлом.

Свою заяву обґрунтовує тим, що судове рішення, про перегляд якого він заявляє, отримано 13.04.2022, про що є відмітка в матеріалах цивільної справи. Так, заявник зазначив, що в судові засідання не з`являвся з поважних причин, у зв`язку з тим, що позивач навмисно з поштової скриньки приховував судові повістки, ОСОБА_1 не було відомо про розгляд цивільної справи. Також навмисно не вказав у позові номер мобільного телефону відповідача. До того ж, у лютому 2017 року між сторонами по справі виник конфлікт, що призвів до того, що позивач та відповідач місяць не спілкувалися, хоча і проживали в одній квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Також заявник вказує, що в період розгляду цивільної справи він мав ненормований графік роботи. Наголошує, що він, ОСОБА_1 , був позбавлений законного права на захист своїх законних інтересів та прав в суді під час розгляду цивільної справи, а саме подати відзив з відповідними доказами на обґрунтування своєї позиції та надати відповідні пояснення під час розгляду справи по суті.

Таким чином, вказує, що його причини неприбуття були поважними, що свідчить про наявність підстав для скасування заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.03.2017 року у справі № 711/1048/17.

Звернув увагу суду, що в матеріалах цивільної справи наявний ордер №136 від 27.02.1990 року, в якому зазначено, що квартира надавалася громадянину ОСОБА_3 в складі 3 осіб, в тому числі і на відповідача ОСОБА_1 , який з цього часу і проживає в квартирі та зареєстрований з 15.06.2001 року, про що свідчить відмітка в паспорті. Також, фат проживання у квартирі АДРЕСА_2 підтверджується актом від 03.05.2022 року та можуть підтвердити свідки.

Крім того, зазначив, що із вказаним заочним рішенням він не погоджується, оскільки обставини справи встановлено судом не у повному обсязі, а також, на його думку, порушено норми законодавства, які регулюють питання щодо можливості ухвалення заочного рішення, а тому вважає, що дане рішення повинно бути скасоване та переглянуте.

На підставі вищевикладеного, просить суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; скасувати заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 березня 2017 року у справі № 711/1048/17 і призначити справу до розгляду.

Ухвалою суду від 05 травня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Заяву про перегляд заочного рішення суду прийнято та призначено до судового розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Манзар Т.В. просила задовольнити заяву про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23.03.2017 у справі № 711/4440/21 на підставі обґрунтування, що наведене у заяві та з урахуванням доказів, які додані до неї. Також, зазначила, що розгляд справи відбувся без участі відповідача, чим порушено принцип змагальності сторін.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав доводи свого.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи № 711/1048/17, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає до задоволення за таких підстав:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 09.02.2017 року ОСОБА_3 звернувся у Придніпровський районний суд м.Черкаси з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 , а також викликати для допиту свідків.

Відповідно до відповіді, надано завідувачем сектору адресно-довідкової роботи Управління ДМС України, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 15.06.2001 року.

Ухвалою суду від 17.02.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Надано строк до 07.03.2017 року для надання письмових заперечень проти позову із зазначенням доказів.

Відповідачу ОСОБА_1 17.02.2017 року, на адресу АДРЕСА_1 направлено: ухвалу про відкриття провадження по справі від 17.02.2017, позовну заяву з додатками, а також судову повістку про виклик до суду у судове засідання на 07.03.2017. Вказане поштове відправлення повернулося до суду не отриманим з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

07.03.2017 року відповідач ОСОБА_1 не з`явився. Також він не скористався своїм правом та не подав відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування своєї позиції. З-за неявки відповідача ОСОБА_1 судове засідання відкладено на 23.03.2017 року. При цьому, судова повістка направлялася на поштову адресу відповідача ОСОБА_1 . Вказане поштове відправлення повернулося до суду не отриманим з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд також звертає увагу на норми ч. 3 ст. 131 ЦПК України, якими передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

За дослідженими матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку і не повідомив суду про поважність причин своєї неявки.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 судом належним чином, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, зокрема, ст.ст. 128 ч.5, ч.8 п.4, 223 ЦПК України неодноразово повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, а тому, враховуючи норми ст.ст. 280-281, 223 ч.4 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній матеріалів та доказів, за відсутності відзиву на позов та зі згоди позивача, про що зазначено у журналі судового засідання від 23.03.2017 року і постановив заочне рішення.

Заочним рішенням від 23.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Вирішено:

-визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом за адресою АДРЕСА_1 .

Судове рішення направлено відповідачеві ОСОБА_1 рекомендованим листом від 30.03.2017 року.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Використання законодавцем в конструкції статті 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2001, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п.61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (ч.ч. 3, 4 ст. 287 ЦПК України).

Частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За результатами розгляду заяви, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 повідомлявся належним чином та завчасно про час, дату та місце розгляду справи судом першої інстанції при вирішенні спору. При цьому, не скористався правом подати відзив на позов та брати участь у розгляді справи як особисто, так і через представника. Не повідомляв про місце свого перебування/знаходження, засоби зв`язку, незважаючи на обов`язок, що передбачений нормами ЦПК України.

Отже, суд приходить до висновку про те, що наведені заявником та його представником обставини про не повідомлення та не обізнаність про судові засідання не знайшли свого підтвердження. Заявником жодним чином не наведено обставин поважності причин не подання відзиву на позовну заяву та неявку в судові засідання. Посилання на те, що позивач приховував про розгляд цивільної справи у суді, а також те, що саме в період розгляду цивільної справи у ОСОБА_1 був ненормований графік роботи і він не був обізнаний про надходження судових повісток є необґрунтованими. Суд критично оцінює наданий ОСОБА_1 акт опитування від 03.05.2022 року про факт його постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , оскільки вказаний документ належним чином не завірений. По суті, заявником не предоставлено відповідні документи, які можуть бути підставою для перегляду оскаржуваного заочного рішення суду та можуть мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Слід також зазначити, що й інші наведені відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення обставини, не впливають на зміст оскаржуваного рішення суду і не дають підстав для його скасування.

Таким чином, зазначені стороною відповідача обставини не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині 1 ст. 288 ЦПК України, в зв`язку з чим, в її задоволенні слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 259, 128, 223, 280, 281, 268, 287, 288 ЦПК України суд, -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23 березня 2017 у справі №711/1048/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування житлом відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області в загальному порядку, при цьому строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: Р.В.Демчик

Повне судове рішення складено 19.09.2022 року.

Головуючий: Р. В. Демчик