УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 127/1298/21

провадження № 61-8233ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 серпня 2022 року у складі колегії суддів Шемети Т. М., Берегового О. Ю., Панасюка О. С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької окружної прокуратури, Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької місцевої прокуратури, відділу поліції № 1 Вінницького Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 17 червня 2022 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2022 року залишено без руху.

Апеляційний суд мотивував ухвалу тим, що апеляційна скарга у порушення статті 356 ЦПК України не містить повне найменування учасників справи, зокрема, відповідного відділу поліції та невірно зазначено найменування органу прокуратури, не вказано дату отримання копії оскаржуваного рішення та не зазначено перелік документів, які були додані до апеляційної скарги. Крім того, вимоги апеляційної скарги «Стягнути компенсацію Вінницька прокуратура 3000000, Відділ поліції 4000000. Стягнути компенсацію ОСОБА_4 , ОСОБА_3 2000000 грн» не відповідають повноваженням суду апеляційної інстанції, визначеним статті 374 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2022 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвала мотивована тим, що відповідно до вимог статей 185, 357 ЦПК України апеляційну скаргу належить визнати неподаною та повернути особі, яка її подала, оскільки недоліки апеляційної скарги, у встановлений судом строк, не усунуто, уточнена апеляційна скарга подана з такими ж недоліками, про які вже зазначав суд в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху.

Апеляційний суд роз`яснив позивачу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

21 липня 2022 року ОСОБА_1 вдруге подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження і заявник не порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2022 року. Крім того, у порушення пункту 7 частини другої статті 356 ЦПК України відсутнє клопотання особи, яка подала скаргу з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених статтею 374 ЦПК України.

08 серпня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження в зв`язку з тим, що вперше він подавав апеляційну скаргу вчасно, проте вона була повернута йому ухвалою Вінницького апеляційного суду 07 липня 2022 року, зазначив що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив його заяву про відкладення розгляду справи за станом здоров`я та виніс рішення. Недоліки стосовно викладення клопотання особи, яка подала скаргу з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених статтею 374 ЦПК України, ОСОБА_1 не виконані.

Ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження мотивована тим, що зазначені обґрунтування поважності причин пропуску строку з тих підстав, що вперше подану апеляційну скаргу повернуто не є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження. Апеляційний суд зазначив, що особа, яка подала апеляційну скаргу не була позбавлений права усунути недоліки поданої вперше апеляційної скарги і повернення апеляційної скарги через не усунення вказаних апеляційним судом недоліків не перериває та не зупиняє строку на апеляційне оскарження, закріпленого в статті 354 ЦПК України.

20 серпня 2022 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга подана в строк, передбачений статтею 390 ЦПК України, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу на те, що заявник долучив до апеляційної скарги матеріали, які були додані до поданої апеляційної скарги вперше, у порушення норм процесуального права відмовив у відкритті апеляційного провадження.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України зазначено, що однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина перша, пункт 1 частини другої, частина третя статті 354 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною третьою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин, підтверджених належними доказами, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України», заява № 50966/99).

ЄСПЛ вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03).

Апеляційний суд встановив, що строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2022 року, закінчився 30 червня 2022 року.

ОСОБА_1 , скориставшись правом на апеляційне оскарження, вперше подав апеляційну скаргу 17 червня 2022 року, тобто в межах встановленого законом строку. Проте через наявність недоліків апеляційної скарги, які ним усунуті не були, його апеляційну скаргу було повернуто ухвалою Вінницького апеляційного суду 07 липня 2022 року.

Поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та подання вдруге апеляційної скарги 21 липня 2022 року ОСОБА_1 зазначив саме повернення його апеляційної скарги, поданої вперше.

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка подає апеляційну скаргу, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити, чи є такий строк значним, та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з урахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі № 620/5970/20 (адміністративне провадження № К/9901/40021/21).

Звертаючись вдруге 21 липня 2022 року до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2022 року, ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду першої інстанції від 31 травня 2022 року він отримав 16 червня 2022 року. Оскільки ухвала Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2022 року не перешкоджає йому повторно звернутися зі скаргою, ним повторно подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2022 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Апеляційний суд зазначив, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження і заявник не порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 травня 2022 року. Крім того, у порушення пункту 7 частини другої статті 356 ЦПК України відсутнє клопотання особи, яка подала скаргу з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених статтею 374 ЦПК України.

У заяві про усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 , на обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначив, що вперше подано апеляційну скаргу з дотриманням строку на апеляційне оскарження, яку повернуто апелянту, що є поважною підставою для поновлення строку на вдруге подану апеляційне скаргу.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

За змістом статей 185, 357 ЦПК України повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення в порядку, встановленому законом.

Тобто, заявник має право на повторне звернення з апеляційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги і таке звернення відбувається без зволікання.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 640/18290/19 (провадження № К/9901/35880/20) зазначено, що сам факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, однак, при вирішенні питання про поважність наведених заявником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також характер процесуальної поведінки скаржника щодо виконання своїх обов`язків.

Положеннями статей 357, 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі частини четвертої статті 357, статті 358 ЦПК України, обґрунтування поважності причин пропуску строку з тих підстав, що вперше подану апеляційну скаргу повернуто не є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 серпня 2022 року у складі колегії суддів Шемети Т. М., Берегового О. Ю., Панасюка О. С. у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької окружної прокуратури, Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар