Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6601/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 35 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №296/6601/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко Володимир Павлович про визнання договору довічного утримання недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2021 року, яке ухвалено суддею Сингаївським О.П.

в с т а н о в и в:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та на частину квартири АДРЕСА_2 . Під час оформлення спадщини, ОСОБА_4 стало відомо про наявність договору довічного утримання на квартиру АДРЕСА_1 , який був укладений 12 лютого 2016 року ОСОБА_2 , яка діяла від імені його матері - ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 .

Вважає, що вказаний правочин є недійсним та таким, що не відповідає загальним вимогам, дотримання яких є обов`язковим для чинності правочину. Зокрема зазначає, що договір було укладено не в інтересах його матері та за відсутності її волі, на підставі загальної довіреності, без визначення предмета договору та без визначення місця проживання відчужувача. Крім того зазначав, що мати в жовтні 2015 році поїхала до родичів у м. Новоград-Волинський погостювати, а він приїздив до матері, щоб її провідати. Однак жодного разу відповідачі не дали їм поспілкуватися наодинці. Крім того, останній рік свого життя мама дуже хворіла, у неї загострилася хвороба ОСОБА_6 і вона страждала на погіршення пам`яті і депресію. Відповідачі хоча і є їхніми родичами ( ОСОБА_2 племінниця покійної і двоюрідна сестра позивача, а ОСОБА_3 її донька), проте до вказаних подій мама тісних родинних та довірительних стосунків з ними не підтримувала. Тому вважає, що мати не могла довірити їм догляд за собою, тим більше, надати згоду на укладення від її імені договору довічного утримання.

З урахуванням вищевикладеного, просив визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 12 лютого 2016 року між ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 23.06.2020 залучено до участі в справі правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 .

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений 12 лютого 2016 року між ОСОБА_2 , що діяла на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Лінкевичем Б.А. 12 січня 2016 року за реєстром №10 від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Плюйко Володимиром Павловичем та зареєстровано в реєстрі за №319.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Підставою апеляційного оскарження вказаного судового рішення, відповідач зазначає неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. При цьому вказує, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що намір ОСОБА_5 укласти договір довічного утримання виник ще задовго до укладення спірного правочину, оскільки завчасно до укладення договору довічного утримання, а саме 13 липня 2015 року, вона надала довіреність на ім`я своєї сестри ОСОБА_2 , якою уповноважила її на одержання в усіх банківських установах, поштових відділеннях належну їй пенсію, розписуватися за неї в одержанні та виконувати всі інші формальності, пов`язані з даною довіреністю. При цьому зі змісту довіреності від 12 січня 2016 року, на підставі якої був укладений договір довічного утримання, вбачається, що вона підписана та прочитана ОСОБА_5 особисто, зміст довіреності їй зрозумілий і відповідає її волі. Крім того, у довіреності визначено, які дії має право вчиняти представник ОСОБА_2 з метою укладення договору довічного утримання. Також заслуговує на увагу та обставина, що позивачем не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження відсутності волі у відчужувача ОСОБА_5 на укладення оспорюваного правочину за її життя, оспорення даного договору та про невиконання відповідачем умов договору довічного утримання.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

В судовому засіданні відповідачі та адвокат Демчик Н.О. доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Позивач, її представник та третя особа в судове засідання не з`явилися в черговий раз, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка була матір`ю ОСОБА_4 (т.1 а.с.9,12).

12 січня 2016 року ОСОБА_5 уклала довіреність, якою надала ОСОБА_2 право, в тому числі, «…підписати від мого імені договір довічного утримання (догляду) на умовах, які попередньо мені відомі і не потребують будь-якого додаткового узгодження зі мною..» (т.1 а.с.113).

12 лютого 2016 року, на підставі вказаної довіреності, ОСОБА_2 від імені ОСОБА_5 , уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Плюйком В.М.

Згідно умов договору, ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а остання зобов`язалася її довічно утримувати.

Відповідно до п. 2.1 Договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися ОСОБА_7 , оцінюється сторонами у суму 200 (двісті) грн.

Пунктом 2.2. Договору також було передбачено, що утримання (догляд) визначається у вигляді: а) надання побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 10 днів, послуги перукарні один раз на місяць). Оцінюється сторонами у суму 100 (сто) гривень на місяць; б) забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на суму 30 (тридцять) гривень на місяць, але не може перевищувати 360 (триста шістдесят) гривень на рік; в) забезпечення продуктами харчування на суму 250 (двісті п`ятдесят) гривень на місяць (т.1, а.с.7-8).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у померлої ОСОБА_5 була відсутня воля на укладення договору довічного утримання, а тому вказаний договір, який укладений між нею та ОСОБА_3 , є недійсним. Крім того, відповідачами не було надано суду доказів того, що ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_2 укласти Договір довічного утримання в якості відчужувача та на умовах, зазначених в оспореному договорі, а також була ознайомлена з його умовами та погодилась з ним.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Згідно частини першої, третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Особливості укладення та нотаріального посвідчення договору довічного утримання визначаються відповідними положеннями Цивільного кодексу України, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012 року.

Згідно із статтею 744 Цивільного кодексу (далі ЦК України) України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 745 ЦК України).

Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа (частини 1, 2 статті 746 ЦК України).

Частиною 1 статті 749 ЦК України встановлено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу. підлягає грошовій оцінці.

Згідно із статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Пунктом 7.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що договори довічного утримання (догляду) посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів відчуження.

Сутність та правова природа загально-цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.

Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Верховний Суд зазначає, що за своєю юридичною сутністю видача довіреності є одностороннім правочином, який повинен відповідати загальним вимогам передбаченими статтею 203 ЦК України.

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, в порушення вказаних вимог процесуального права не звернув увагу, що саме позивачем не надано належних доказів того, що на момент укладення оспорюваного договору довічного утримання ОСОБА_5 неправильно сприймала фактичні обставини правочину, що могло вплинути на її волевиявлення та виступати підставою для визнання правочину недійсним.

При цьому, як вбачається зі змісту довіреності від 12 січня 2016 року, вона підписана та прочитана ОСОБА_5 особисто, зміст довіреності їй зрозумілий і відповідає її волі. Крім того, у довіреності визначено, які дії має право вчинити представник - ОСОБА_2 з метою укладення договору довічного утримання. Так в довіреності чітко зазначено, що представнику надано право підписати від її імені договір довічного утримання (догляду) на умовах, які попередньо їй відомі і не потребують будь-кого додаткового узгодження із нею.

Окрім того, утримання та догляд за ОСОБА_5 здійснювався відповідачами ще задовго до укладення договору довічного утримання, оскільки в липні 2015 року ОСОБА_8 почала проживати в квартирі ОСОБА_3 в м. Новоград-Волинський Житомирської області, яка і здійснювала за нею постійний догляд та утримання починаючи з липня 2015 року, а також здійснили поховання ОСОБА_8 .

Крім того, допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 , яка є сусідкою ОСОБА_3 , зазначила, що ОСОБА_5 неодноразово говорила про свою пропозицію ОСОБА_3 щодо укладання договору довічного утримання, оскільки їх родина дуже гарно за нею доглядає. Відповідачі, як до, так і після укладання договору довічного утримання, здійснювали належний догляд за ОСОБА_5 , остання мала все необхідне для свого проживання, також мала гарні умови для проживання, харчування, медикаменти. До того ж ОСОБА_3 сплачувала комунальні послуги за квартиру, в якій проживав ОСОБА_4 , про що свідчать квитанції про оплату комунальних послуг, які містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.114-123).

Також 13 липня 2015 року ОСОБА_5 надала довіреність на ім`я своєї сестри ОСОБА_2 , якою уповноважила останню на одержання в усіх банківських установах, поштових відділеннях належну їй пенсію, розписуватися за неї в одержанні та виконувати всі інші формальності, пов`язані з даною довіреністю.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано також доказів, які б свідчили про невиконання умов договору довічного утримання відповідачем. Окрім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що за життя ОСОБА_5 оспорювала договір довічного утримання чи пред`являла претензії з приводу його неналежного виконання, а доводи позивача щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_5 не спростовують її спроможність оскарження в судовому порядку договору довічного утримання та не підтверджені жодними доказами.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що позивачем під час розгляду справи не доведено та не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності волі у відчужувача ОСОБА_5 на укладання оспорюваного правочину, а тому висновок суду про наявність підстав для задоволення позову та визнання недійсним договору довічного утримання є помилковим.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1362,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді