Справа № 307/1149/22
Провадження № 2/307/255/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2022 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої - судді Сас Л.Р.,

секретар судового засідання Ситар В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та Тячівський відділ державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

за участю представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Розмана С.Ю..

встановив:

Адвокат Розман С.Ю. від імені ОСОБА_1 6 квітня 2022 року пред`явив позов до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та Тячівський відділ державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову посилався на те, що 18 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке переіменоване на АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №mkg0GK00000083, за умовами якого позивачка отримала від банку в кредит кошти у розмірі 11000,00 доларів США.

На забезпечення виконання зобов`язань поивачки за кредитним договором того ж дня укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки за яким позивачка передала Банку в іпотеку належний їй житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

20 березня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського територіального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно будинок у погашення на коритсь Банрку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором на загальну суму 88 755,68 доларів США. З яких 13 627,83 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 20 031,60 доларів США заборгованість за відсотками, 572,00 доларів США комісія і 54 524,25 долари США пеня. Виконавчий напис зареєстровано нотаріусом у реєстрі за № 716. Проте, виконавий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню з огляду на наступне.

28 березня 2013 року Тячівським районним судом Закарпатської області ухвалено рішення у справі № 711/263/2012, яке набрало законної сили 16 квітня 2013 року про стягнення з позивачки на користь банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 138 720,12 грн, що за курсом НБУ становило 17399,39 доларів США, з яких 9 933,00 долари США заборгованість за тілом кредиту, 4 952,47 доларів США заборгованість за відсотками, 404,29 долари США заборгованість по комісії та 2 109,63 долари США - пеня.

У подальшому, іншим рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2016 року у справі № 307/2446/16-ц, яке також набрало законної сили, з позивачки на користь Банку додатково стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 781,85 доларів США і вказані рішення суду повністю виконані позивачкою.

Згідно з умовами Кредитного договору, за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк Банк використав право вимагати достроково повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями Банк на власний розсуд змінив умови основного зобов"язання щодо строку дії кредитного договору, перодичності платежів, порядку сплати процентів за корристування кредитом, із чим погодився суд, який задовольнив позовні вимогу Банку у справі № 711/263/2012.

У такому випадку повинна застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч. 1 ст. 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове поверненння кредиту.

Звернення з позовом про дострокове стягнення крендиту незалежно від способу такого сятгнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог, згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

З данного приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, зігдно ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відтак, після ухвалення судом рішення про стягнення із позивачки заборгованості за кредитним договором у банку були відсутні будь-які правові підстави для нарахування відостків та штрафних санкцій і подальшого звернення до нотаріуса із заявою про вичнення виконавчого напису з метою стягнення зазначених грошових сумм.

Оскільки, всі заявлені до стягнення майнові вимоги Банку були задоволені судом і повністю сплачені ОСОБА_1 , її зобов`язання за кредитним договором є повністю припиненими, внаслідок їх виконання, відтак Банк не може вимагати стягнення з позивачки будь-яких додаткових коштів за кредитним договором, що у свою чергу свідчить про незаконність вказаного виконавчого напису.

Крім цього, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Позивачка заявляє, що виконавчий напис вчинено без попереднього направлення їй Банком будь-якої письмової вимоги та без надання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність суми боргу.

Тобто, перед вчвинренням виконавчого напису нотаріус повинен був з`ясувати та одержати пояснення у позивачки з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Крім цього, з дня виникнення права вимоги за кредитним договором минуло більше трьох років, що у свою чергу унеможливлювало вчинення виконавчого напису.

У зв`язку із чим просив визнати таким, що не підлягає примусовому виконанню виконавчий напис, вчинений 20 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований у реєстрі за № 716, про звернення стягнення на належний ОСОБА_1 житловий будинок на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у погашення заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2006 року №mkg0GK00000083 на загальну суму 88 755,68 доларів США.

Згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та підготовче судове засідання призначено на 12 травня 2022 року на 14 год. з викликом сторін, яке відкладено на 1 березня 2022 року на 10 год.

На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 15 червня 2022 року на 13 год. 30 хв., яке відкладалося на 23 серпня 2022 року на 11 год. 30 хв. та на 28 вересня 2022 року на 15 год. 30 хв.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Розман С.Ю. під час судового розгляду у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача АТ КБ» ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим про судове засідання, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення у судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

Відповідач АТ КБ» ПриватБанк» подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 18 квітня 2006 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №mkg0GK00000083, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала від банку кредит у розмірі 11 000,00 доларів США. На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором між його сторонами цього ж дня укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким позивачка передала Банку в іпотеку належний їй житловий будинок з надіврними спорудами по АДРЕСА_1 .

20 березня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського МНО Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на житловий будинок, який зареєстровано в реєстрі за номером 716.

У результаті невиконання взятих на себе ОСОБА_1 зобов`язань щодо погашення кредиту, утворилася заборгованість, що призвело до порушення законних прав Банку. Враховуючи грубе порушення ОСОБА_1 кредитних зобов"язань, Банк скористався своїм правом на захист свого порушеного права, шляхом звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Жодних розрахунків або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком позивач не надає, той факт, що позивач не спростовує наявність заборгованості вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також ОСОБА_1 зазначила, що для вчинення виконавчого напису Банком не надано документів на підтвердження безспірності вимог.

Однак, перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи. Якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Відповідно до наявної судової практики у справах вказаної категорії, то правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

Також, позивачка не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості.

Також, згідно ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони мають здійснити свої права і виконати свої обов"язки відповідно до договору. У договорі на основі якого був вчинений виконавчий напис нотаріусом, строк дії не передбачено, тобто він укладений на невизначений час.

Крім цього, виконавчий напис нотаріусом вчинено 20 березня 2019 року, при цьому вимогу про наявність боргу та необхідність його погасити із зазначенням наслідків такого непогашення надіслано позивачу 7 листопада 2018 року, тобто завчасно.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи - Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

Вислухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Розмана С.Ю., з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України, передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 18 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (яке переіменоване на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №mkg0GK00000083, за умовами якого позивачка отримала від банку в кредит кошти у розмірі 11000,00 доларів США для купівлі житла ( а.с. 7-8).

На забезпечення виконання зобов`язань поивачки за кредитним договором того ж дня укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки за яким позивачка передала Банку в іпотеку належний їй житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 березня 2013 року у справі 711/263/2012 позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено повністю. Стягнуто солоідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товарситва комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №mkg0GK00000083 у розмірі 138720,12 грн. та 1387,20 грн. судових витрат (а.с. 9-10).

Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року у справі 307/2446/16-ц позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгоаність за кредитним договором №mkg0GK00000083 від 18 квітня 2006 року у розмірі 3781,85 доларів США, що за курсом 25.08. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17 серпня 2016 року складає 94848,80 грн. заборгованість за кредитом та судові витрати у розмірі 1422,73 грн. ( а.с. 11).

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 20 березня 2019 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 716 про звернення стягнення на нерухоме майно будинок у погашення на коритсь Банку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, на загальну суму 88 755,68 доларів США. З яких 13 627,83 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 20 031,60 доларів США заборгованість за відсотками, 572,00 доларів США комісія і 54 524,25 долари США пеня (а. с. 11).

Із повідомлення начальника Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 31 березня 2022 року № 10854/20.8-38, відомостей із ВП- спецпідрозділ, постанови про відкриття виконавчого провадження від 6 липня 2017 року та постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 лютого 2022 року видно, що згідно відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження № 38346475 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПрииватБанку» 138 720,12 грн. заборгованості за кредитним договором і 1387,20 грн. судових витрат виконане у повному обсязі, у зв`язку із чим дане виконавче провадження 28 листопада 2013 року закінчене на підставі п. 8) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження № 54196727 з примусового виконання рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2016 року у справі № 307/2446/16-ц також виконано у повному обсязі, про що свідчить постанова державного виконавця від 21 лютого 2022 року про закінчення цього провадження на підставі п. 9) ч. 1 ст. 39 даного Закону ( а. с. 12, 13, 14, 15).

Статтею 18 ЦК України, передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України, якими, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат", передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 р. у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України Про нотаріат ). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі Постанова).

Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною.

Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 на підставі виконавчих написів нотаріуса» передбачено, що стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, якими є нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку).

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Пунктом 1-1 цього Переліку визначено іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Для одержання виконавчого напису подаються:

а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору;

б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання;

в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості;

г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;

ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.

Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Така правова позиція Великої Палати ВС відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій постанові від 27.03.2019 року у справі №137/1666/16-ц із подібних правовідносин.

У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та не переконався в тому, що іпотекодержателем надіслано повідомлення - письмову вимогу про усунення порушень, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Так, суд бере до уваги, що відповідачем до відзиву долучено письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором від 07.11.2018, адресовану ОСОБА_1 , відповідно до якої кредитор АТ «ПриватБанк» вимагає усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість протягом 30 календарних днів з дати відправлення письмової вимоги. Також долучено два описи вкладення цінних листів від 4 грудня 2018 року та 15 лютого 2019 року та долучено один фіскальний чеки від 4 грудня 2018 року, однак відповідачем не долучено доказів про вручення ОСОБА_1 цінного листа, а відтак, суд позбавлений можливості встановити чи надсилалася боржнику у належному порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про іпотеку», письмова вимога про усунення порушень та чи надано було їй можливість погасити заборгованість у добровільному порядку чи оскаржити її розмір.

Окрім того, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, а позивач не визнає суму заборгованості з мотивів повного виконання судових рішень про стягнення у примусовому порядку заборгованості за кредитним договором про що свідчать постанови про закінчення виконавчих проваджень, суд дійшов висновку, що сума боргу на яку звернено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису не може вважатись безспірною.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису не дотримався умов такого вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

За таких обставин, оскільки при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на нерухоме майно будинок у погашення на коритсь Банку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором на загальну суму 88 755,68 доларів США. З яких 13 627,83 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 20 031,60 доларів США заборгованість за відсотками, 572,00 доларів США комісія і 54 524,25 долари США пеня, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не переконалася належним чином у безспірності суми, що підлягає стягненню та безспірності характеру правовідносин сторін, вчинила виконавчий напис, що не відповідає вимогам Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у зв`язку з чим вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення із відповідача судових витрат у розмірі 992,40 грн., пов`язаних зі сплатою судового збору.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 20 березня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 716 про звернення стягнення на належний ОСОБА_1 житловий будинок на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у погашення заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2006 року №mkg0GK00000083 на загальну суму 88 755,68 доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивачки : Розман Сергій Юрійович, а/с 9-Д. ВЗ Ужгород, 88000.

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, м. Київ, .

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, вул. Центральна, 6/9, м. Дніпро, 49000.

Тячівський відділ державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ), .

Повне рішення буде складено 7 жовтня 2022 року.

Суддя Л.Р.Сас