АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2022 року

м. Чернівці

Справа № 724/875/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Владичана А.І., Кулянди М.І.,

секретар Тодоряк Г.Д.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Сілантьєва Е.Є.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 13 020 гривень.

Позов обґрунтовувала тим, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 7 грудня 2021 року було розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 15 січня 1999 року виконавчим комітетом Чепоніської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом №01.

У період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «ВАЗ 21061» 1998 року випуску, легковий седан, об`єм двигуна - 1451 см. куб., номерний знак НОМЕР_1 , який сторони зареєстрували за відповідачем.

В листопаді 2021 року позивачці стало достовірно відомо про те, що відповідач відчужив без її відома та без її згоди придбаний ними транспортний засіб.

Жодних коштів, як компенсацію за проданий спільний автомобіль, відповідач їй не передавав.

За результатами проведення авто-товарознавчої експертизи від 12 травня 2022 року № 75, ринкова вартість спірного автомобіля складає 26 040 гривень.

Жодних угод щодо розпорядження спільним майном між позивачкою та відповідачем, домовленостей або шлюбних договорів між ними не укладалось.

Крім того, спірний автомобіль, як майно, не підлягає поділу в натурі, оскільки є неподільною річчю, а тому його вартість слід врахувати при поділі майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в сумі 13 020 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на загальну суму 19382 гривень.

Суд мотивував рішення тим, що оскільки позивачка не надавала згоду на відчуження автомобіля, який був набутий ними під час перебування у шлюбі, на момент продажу транспортного засобу сторони не вирішили питання про поділ майна, а тому позивач набуває право на отримання компенсації вартості її частки у спільному майні подружжя.

Суд також вважав, належними, достовірними та достатніми для підтвердження надані позивачкою докази її витрат на правничу допомогу в сумі 17550 гривень та відповідно до частини 1 пунктів 1 , 2 статті 141 ЦПК України дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору за подання позовної заяви в розмірі 992 гривень 40 копійок, оплати експертизи в розмірі 840 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 17550 гривень на загальну суму судових витрат 19 382 гривень.

При цьому суд зазначив, що він виключає з суми витрат на правову допомогу суму оплати за проведену експертизу у сумі 840 гривень, оскільки вони не є витратами на правову допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позов представника позивача не містить вимоги про поділ майна подружжя, як це передбачено статтями 69 та 70 СК України, а тому відсутні підстави для стягнення з нього на користь позивачки грошових коштів в рахунок грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля.

Позивачем не було заявлено вимог про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля недійсним.

Позивачкою не надано суду доказів на підтвердження факту вибуття транспортного засобу із спільної сумісної власності подружжя поза її волею.

Понесені позивачкою витрати на проведення експертизи не можна віднести до переліку наданих послуг адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги від 26 квітня 2022 року, так як ця оплата здійснювалася за два місяці до укладення вказаного договору.

Позивачка не могла укласти договір про надання правничої допомоги від 26 квітня 2022 року, оскільки перебувала в той час за кордоном.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші сторони відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі та рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 7 грудня 2021 року у справі № 724/1474/21 шлюб між ними було розірвано.

У період перебування у шлюбі 29 листопада 2017 року сторони придбали автомобіль марки ВАЗ 21061, 1988 року випуску, легковий седан, об`єм двигуна 1451 см. куб. на підставі договору купівлі-продажу № 7345/2017/728014 від 29 листопада 2017 року.

Згідно з листом Регіонального сервісного центра ГСЦ МВС Чернівецької області від 14 червня 2022 року № 31/24/1402-07-2022 станом на 13 червня 2022 року автомобіль марки ВАЗ 21061, 1988 року випуску, легковий седан, об`єм двигуна 1451 см. куб зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4 .

Право власності набуте на підставі договору купівлі-продажу № 7345/2021/2916667 від 13 листопада 2021 року.

13 листопада 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу від 13 листопада 2021 року № 7345/2021/2916667 транспортного засобу ВАЗ 21061, 1988 року випуску, легковий седан, номерний знак НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1451 см. куб. Сторони погодили спосіб передачі об`єкта, оплату та розрахунок, обов`язки покупця та продавця, відповідальність сторін, дію договору та інші умови. Договір підписаний обома сторонами особисто.

З реєстраційної картки транспортного засобу від 13 листопада 2021 року вбачається, що власником вищевказаного автомобіля є ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2021 року № 7345/2021/2916667.

Згідно висновку експерта № 75 від 12 травня 2022 року за результатами проведення авто-товарознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля марки «ВАЗ», модель - «21061», кузов ТЗ - « НОМЕР_3 », об`єм двигуна - 1451, рік випуску 1998рік, повна маса - 1435кг, складає 26 040 гривень.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України).

Оскільки спірний транспортний засіб сторонами було набуто у шлюбі, дане питання не є спірним, відтак, у сенсі положень статті 60 СК України транспортний засіб як майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Право спільної сумісної власності подружжя на кожну річ, набуту за час шлюбу, презюмуєтся, відповідно, той з подружжя, який вважає, що майно (його частка) належить йому особисто в силу того, що майно набуто за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто, має довести ці обставини та, у разі не визнання цих обставин іншою стороною, підтвердити судовим рішенням про визнання права особистої приватної власності на майно (його частину).

Встановивши, що спірний транспортний засіб був придбаний у період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі, суд першої інстанції правильно виходив з закріплених у частині 2 статті 60, частині 1 статті 70 СК України правил віднесення кожної речі, набутої за час шлюбу, до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя та рівності часток дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Письмових доказів, зокрема, шлюбного договору, існування домовленості між подружжям щодо іншого визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна відповідачем не надано суду.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала суду висновок експерта № 75 від 12 травня 2022 року, відповідно до якого ринкова вартість оспорюваного автомобіля становить 26 040 гривень.

Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо висновку експерта про оцінку транспортного засобу № 75 від 12 травня 2022 року, що свідчить про обґрунтованість врахування судом першої інстанції обставини, з`ясованих судами на підставі вищевказаного висновку експерта, під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

Установивши, що ОСОБА_2 відчужив спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя без письмової згоди ОСОБА_1 та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки грошової компенсації за належну їй 1/2 частку у праві власності на це майно в розмірі 13020 гривень.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 127/6926/13.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що кошти, отримані відповідачем від продажу оспорюваного автомобіля, були витрачені ним в інтересах сім`ї.

Судом першої інстанції досліджувались вказані обставини, у зв`язку з чим він дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 13 020 гривень.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При цьому неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 20 травня 2020 року у справі N 154/1435/18-ц та від 17 березня 2021 року у справі № 712/1720/19.

Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі № 160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

При визначенні суми компенсації понесених витрат на професійну правничу допомогу суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суті виконаних послуг та витраченого адвокатом часу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17550 гривень доведено позивачкою належними та допустимими доказами, є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

При цьому судом першої інстанції правомірно при розподілі вказаних судових витрат було взято до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання позивачці адвокатом Соник В.В. професійної правничої допомоги у цій справі, враховано конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав в постанові від 6 грудня 2021 року у справі № 640/15588/19.

При цьому помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що понесені позивачкою витрати на проведення експертизи не можна віднести до переліку наданих послуг адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги від 26 квітня 2022 року, так як оплата здійснювалася за два місяці до укладення вказаного договору.

Стттею 133 ЦПК України передбачено, що витрати пов`язані із проведенням експертизи належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи вищенаведені норми права, витрати пов`язані із проведенням експертизи взагалі не можуть бути віднесені до витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги та повинні компенсуватися окремо від таких витрат.

До такого висновку прийшов і в своєму рішенні суд першої інстанції зазначивши, що він виключає з суми витрат на правову допомогу суму оплати за проведену експертизу у сумі 840 гривень, оскільки вони не є витратами на правову допомогу.

Також необґрунтованим є і аргумент апеляційної скарги про те, що позивачка не могла укласти договір про надання правничої допомоги від 26 квітня 2022 року, оскільки перебувала в той час за кордоном.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаний договір про надання правничої допомоги недійсним не визнавався.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення відповідача до суду щодо оспорювання законності укладення позивачкою договору про надання правничої допомоги від 26 квітня 2022 року.

За таких обставин, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції, яке оскаржується, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 8 вересня 2022 року

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

А.І. Владичан