Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 4-с/711/50/22
Справа № 2-572/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Піковського В.Ю.,

при секретарі Юрченко В.В.,

за участі:

скаржниці: ОСОБА_1 ,

представника скаржника: адвоката Нікітюка А.М.,

представника ДВС: Дьо Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурмаги Євгенія Анатолійовича, стягував: Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси із скаргою на дії головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурмаги Євгенія Анатолійовича, стягував: Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Скаргу обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 червня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Завірюхою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №815, заявниця є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м.

За виконавчим листом за №2-572 від 06.04.2011, виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси, з ОСОБА_1 в примусовому порядку Придніпровським відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) стягувались кошти на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 19521 грн. 62 коп.

Також, за виконавчим листом за №2-2755 від 08.08.2011 виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси з ОСОБА_1 в примусовому порядку Придніпровським відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) стягувались кошти на користь ПАТ КБ «Надра» у розмірі 11604 грн. 79 коп.

Під час виконання рішень в рамках наведених вище виконавчих проваджень на все належне ОСОБА_1 майно було накладено арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, від 16.05.2011 головного державного виконавця Придніпровського ВДВСМ ЧМУЮ Бурмаги Є.А. (виконавче провадження №26642095) та постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2012 головного державного виконавця Придніпровського ВДВС ЧМУЮ Нечипоренка Ю.І. (виконавче провадження №33892937).

Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №302586767 від 13.03.2022 на виконання даних постанов було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , зокрема й на належний їй на праві власності житловий будинок, загальною площею 58,4 кв. м., житловою площею 35,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 26.06.2020, серія та номер: 815, виданого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В.

В подальшому, виконавчий лист за №2-572 від 06.04.2011 виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси (виконавче провадження №26642095) був направлений Придніпровським ВДВС ЧМУЮ за належністю до Центрального відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), де в рамках відкритого провадження №27276682 державним виконавцем 25.02.2019 повернуто виконавчий документ стягувану ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16.02.2022 №ТІODSJDQS1HDJ1FR ОСОБА_1 , станом на 16.02.2022, не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».

Інший виконавчий лист за №2-2755 від 08.08.2011 виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси (виконавче провадження №33892927) був направлений за належністю до іншого відділу ДВС та на підставі чого виконавче провадження по ньому також на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчене.

Згідно додаткової угоди №1 від 25.10.2013 до кредитного договору №08/2007/980к347 від 25.05.2007, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 сторони дійшли домовленості про припинення дії кредитного договору шляхом прощення частини боргу, відміни стягнення штрафних санкцій в розмірі 8593,71 грн. при умові виконання позичальником протягом одного дня обов`язку щодо погашення іншої частини заборгованості за тілом кредиту та за нарахованими/простроченими комісіями (за наявності) в розмірі 6885,52 грн. З моменту сплати позичальником суми його заборгованості за договором в розмірі 6885,52 грн. сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли у зв`язку із договором.

В день укладення додаткової угоди, 25.10.2013 ОСОБА_1 сплатила частину заборгованості за тілом кредиту та за нарахованими/простроченими комісіями в розмірі 6885,52 грн. обумовлену сторонами в п.1,4 додаткової угоди, що підтверджується квитанцією №110318309 від 25.10.2013, відтак в повному обсязі погасила існуючу перед ПАТ КБ «Надра» заборгованість в рамках виконавчого провадження №33892937.

Станом на 14.06.2022 в автоматизованій системі виконавчого провадження дані про проведення виконавчих дій в рамках наведених вище виконавчих проваджень, а також інших виконавчих проваджень, де боржником виступає ОСОБА_1 , відсутні. Стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в рамках наведених вище виконавчих проваджень та інших завершених щодо неї виконавчих проваджень в окреме виконавче провадження не виділялося та наразі не проводиться, проте, на день звернення з даним клопотанням арешт з майна заявниці не було знято, що перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй житловим будинком.

Звернувшись до головного державного виконавця Придніпровського ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Бурмаги Є.А. з клопотанням про зняття арешту з майна, яке належить заявниці, було отримано відповідь про те, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутня інформація про сплату ОСОБА_1 заборгованості на користь стягувачів відповідно до виконавчих документів, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на користь держави, а матеріали виконавчих проваджень направлені для подальшого виконання до Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції відсутні підстави щодо зняття арешту з майна.

На підставі наведеного просить суд визнати неправомірними діями головного державного виконавця Придніпровського ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Бурмаги Є.А. щодо відмови у скасуванні арешту з належного заявниці майна. Зобов`язати Придніпровський ВДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) скасувати арешт з належного заявниці майна.

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити її повністю.

Заявниця підтримала позицію представника, вказавши, що під час оформлення майна у нотаріуса, їй стало відомо. Що накладено арешт через заборгованість і вона добровільно сплатила її кожному із стягувачів.

Представник ДВС в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, підтримала повністю надані письмові заперечення, де вказала, про передачу виконавчого провадження до Центрального органу, куди боржниця із скасуванням арешту не зверталася, а також додала, що ОСОБА_1 не сплатила виконавчий збір по кожному із проваджень, що також позбавляє можливості скасувати арешт, про що їй була надана відповідь.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що за виконавчим листом за №2-572 від 06.04.2011 виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси з ОСОБА_1 в примусовому порядку Придніпровським відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) стягувались кошти на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 19521 грн. 62 коп.

За виконавчим листом за №2-2755 від 08.08.2022 виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси з ОСОБА_1 в примусовому порядку Придніпровським відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) стягувались кошти на користь ПАТ КБ «Надра» у розмірі 11604 грн. 79 коп.

В рамках наведених вище виконавчих проваджень на все належне ОСОБА_1 майно було накладено арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, від 16.05.2011 головного державного виконавця Придніпровського ВДВСМ ЧМУЮ Бурмаги Є.А. (виконавче провадження №26642095) та постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.08.2012 головного державного виконавця Придніпровського ВДВС ЧМУЮ Нечипоренка Ю.І. (виконавче провадження №33892937).

На виконання даних постанов було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , зокрема й на належний їй на праві власності житловий будинок, загальною площею 58,4 кв. м., житловою площею 35,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 26.06.2020, серія та номер: 815, виданого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В.

Виконавчий лист за №2-572 від 06.04.2011 виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси (виконавче провадження №26642095) був направлений Придніпровським ВДВС ЧМУЮ за належністю до Центрального відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), де в рамках відкритого провадження №27276682 державним виконавцем 25.02.2019 повернуто виконавчий документ стягувану ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 16.02.2022 №ТІODSJDQS1HDJ1FR ОСОБА_1 , станом на 16.02.2022, не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».

Виконавчий лист за №2-2755 від 08.08.2011 виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси (виконавче провадження №33892927) був направлений за належністю до іншого відділу ДВС та на підставі чого виконавче провадження по ньому також на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчене.

Згідно додаткової угоди №1 від 25.10.2013 до кредитного договору №08/2007/980к347 від 25.05.2007, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 сторони дійшли домовленості про припинення дії кредитного договору шляхом прощення частини боргу, відміни стягнення штрафних санкцій в розмірі 8593,71 грн. при умові виконання позичальником протягом одного дня обов`язку щодо погашення іншої частини заборгованості за тілом кредиту та за нарахованими/простроченими комісіями (за наявності) в розмірі 6885,52 грн. З моменту сплати позичальником суми його заборгованості за договором в розмірі 6885,52 грн. сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли у зв`язку із договором.

25.10.2013 ОСОБА_1 сплатила частину заборгованості за тілом кредиту та за нарахованими/простроченими комісіями в розмірі 6885,52 грн. обумовлену сторонами в п.1,4 додаткової угоди, що підтверджується квитанцією №110318309 від 25.10.2013, відчаяк в повному обсязі погасила існуючу перед ПАТ КБ «Надра» заборгованість в рамках виконавчого провадження №33892937.

Станом на 14.06.2022 в автоматизованій системі виконавчого провадження дані про проведення виконавчих дій в рамках наведених вище виконавчих проваджень, а також інших виконавчих проваджень, де боржником виступає ОСОБА_1 , відсутні.

Отже, записи про обтяження у вигляді накладення арешту на майно діють на момент розгляду скарги, а підставою реєстрації таких обтяжень була саме постанова від 16.05.2011.

Порядок виконання судових рішень визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N18-рп/2012; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N11-рп/2012.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

За приписами ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення від 20 липня 2004р. Європейського суду з прав людини «Шмалько проти України» право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно п.п.6,7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виконання), виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній станом на 01.06.2011 у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу ДВС, а також не стягнення виконавчого збору), арешт накладений на майно знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частинами 4 та 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, на підставі ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника саме державним виконавцем, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання неправомірними дії головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Бурмаги Є.А., яка полягає у не вчиненні дій направлених на зняття арешту з майна належного ОСОБА_1 , який накладений постановою головного державного виконавця Придніпровського ВДВС ЧМУЮ Бурмагою Є.А. при цьому враховано, що існували всі підстави для накладення законного арешту свого часу, для забезпечення процедури виконання рішення суду у відповідності до виконавчого документу.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Правилами статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. До такого висновку прийшов Верховний суд у постанові від 13.07.2022 за справою 2/0301/806/11.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей, як аргументовано встановлено наведеними приписами.

При цьому, у зазначеній вище справі, судами вищих інстанцій підставно враховано те, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

За таких обставин, суд аргументовано вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку про скасування арешту, який накладений на майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), постановою державного виконавця Придніпровського ВДВС ЧМУЮ Бурмаги Є.А. про арешт майна боржника від 16.05.2011 у виконавчому провадженні №26642095.

За таких обставин суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного, Закону України «Про виконавче провадження». керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України,-

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бурмаги Євгенія Анатолійовича, стягував: Приватне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати арешт, який накладений з житлового будинку, загальною площею 58,4 кв.м., житловою площею 35,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою державного виконавця Придніпровського ВДВС ЧМУЮ Бурмаги Є.А. про арешт майна боржника від 16.05.2022 у виконавчому провадженні №26642095.

В задоволені решти вимог за скаргою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В. Ю. Піковський