Справа № 174/397/22
п/с № 2/174/198/2022
12 вересня 2022 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді - Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря - Шарапової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цветмет ЛТД» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-
Позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цветмет ЛТД» (далі - ТОВ «Цветмет ЛТД») про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Вважає, що заборгованість з заробітної плати, яка належить їй, однак відповідачем не виплачена, підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.
Ухвалою від 12.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме, довідки про нарахування заробітної плати. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачу за вказаною позивачем адресою.
У визначений в ухвалі строк відповідачем відзив не подано, витребувані документи не надані.
За вказаних обставин та за клопотанням позивача, враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення.
Позивач в судове засідання не з`явилася надала заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзив не подав.
В зв`язку з неявкою усіх осіб, які беруть участь у розгляді справи, суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ТОВ «Цветмет ЛТД» з 01.06.2020 року на посаду контролером на контрольно-пропускном пункті служби охорони і звільнена 02.09.2021 року, що підтверджується наданою копією трудової книжки позивача (а.с. 7, 8).
Відповідно до копії наказу про звільнення №29-07/2021-34 к від 29.07.2021 року ОСОБА_1 02.08.2021 року була звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 9).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків з 01.07.2020 по 30.09.2021 року, ОСОБА_1 дійсно отримувала заробітну плату від відповідача в різному розмірі (а.с. 10, 11).
Згідно відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Положення ст. 47 КЗпП України в редакції чинній на час звільнення позивача передбачають обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу.
У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 83 КЗпП України).
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 116 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно пункту 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу.
Згідно статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно роз'яснень п. 20, п. 25 Постанови Пленуму ВС України № 13 від 24.12.1999 року, - встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Тлумачення статті 117 КЗпП свідчить, що відповідальність роботодавця нерозривно пов'язана з: фактом невиплати працівникові належних сум; строками, встановленими у статті 116 КЗпП України; наявністю вини власника або уповноваженого ним органу. Лише сукупність усіх вказаних умов може зумовлювати відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.
В постанові ВСУ у справі № 6-2807цс16 від 01.03.2017 року зазначено, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки саме за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством.
Суд визначає кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 02.08.2021 року - по дату ухвалення рішення суду (12.09.2022 року), оскільки відповідачем не здійснено фактичної виплати заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. При цьому, суд зазначає, що такий захист трудових прав позивача узгоджується з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року (п. 20), та не може бути розціненим як порушення принципу розгляду справи в межах заявлених позовних вимог.
Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
З огляду вказаного, суд зазначає, що кількість робочих днів, за які позивачу затримано виплату заробітної плати при звільненні за період з 02.08.2021 року по 12.09.2022 року (включно) складає 280 днів. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку складає: 341,64 грн. (середньоденна заробітна плата) х 280 (кількість днів затримки розрахунку) = 95 659,20 грн.
Суд акцентує увагу, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у ст. 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.
Роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року справа № 180/683/13-ц).
Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами ст. 141 ЦПК України.
У зв`язку з тим, що позивач звільнена за законом від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку та ця вимога судом задоволена в повному обсязі, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.
Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем при пред'явлені позовної заяви про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн. (квитанція - а.с. 1). Вимоги в цій частині задоволено повністю, тому судовий збір підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача в сумі 992,40 грн.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Тому суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ТОВ «Цветмет ЛТД» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах місячного платежу.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цветмет ЛТД» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Цветмет ЛТД» на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах місячного платежу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області І.А.Ілюшик