Провадження №2/331/234/2022
ЄУН 331/5204/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю: секретаря Постарнак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд)з позовом до ОСОБА_2 , за результатами розгляду якого просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку ( доходу ) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною двадцяти трьох років або до закінчення навчання.

Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 прийнято до провадження ; по ній відкрито провадження ; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін ; справу призначено до розгляду на 11 листопада 2021 року (а.с.26-27).

В судовому засіданні 11 листопада 2021 року розгляд справи було відкладено на 9 грудня 2021 року 9.50 годин у зв`язку з першою неявкою відповідача, про що позивачка була повідомлена належним чином (а.с.32).

В судове засідання, призначене на 09.12.2021 року позивачка не з`явилася; про причину неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань від неї до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою позивачки розгляд справи було відкладено на 28 січня 2022 року 9.50 годин, про що вона була належним чином повідомлена (а.с.35).

В судове засідання, призначене на 28 січн.2022 р. 9.50 годин, позивачка не з`явилася. Про причину неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань від неї до суду не надходило.

Розгляд справи було відкладено на 03 березня 2022 року -10.30 годин.

03 березня 2022 року судове засідання не відбулося, у зв`язку із зняттям справи з розгляду.

Надалі, справу було призначено до розгляду на 7 липня 2022 року 10 30 годин, про що сторони були повідомлені належним чином.

7 липня 2022 року позивачка в судове засідання не з`явилася; про причину неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань від неї до суду не надходило. Судова повістка, адресована позивачці, повернулася до суду з відміткою пошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою ( а.с.64).

В черговий раз розгляд справи було відкладено на 30 серпня 2022 року 10.00 годин.

30 серпня 2022 року позивачка в судове засідання не з`явилася; про причину неявки суд не повідомила. Будь-яких заяв, клопотань від неї до суду не надходило. Судова повістка, адресована позивачці, повернулася до суду з відміткою пошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до такого.

З матеріалів справи вбачається , що позивачка не з`являлася для участі в судових засіданнях двічі поспіль.

Відповідно до положень частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Виходячи з системного аналізу норм процесуального права, слід вважати, що повторною неявкою є друга поспіль неявка позивача або його представника, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений представник позивача або позивач повторно не з`явилися в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомили про причини неявки, якщо від них не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Тобто зі змісту вищезазначених норм ЦПК слідує, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання, який був належним чином повідомлений, суд залишає позовну заяву без розгляду незалежно від причини такої неявки.

Зазначена правова позиція також викладена Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 року у справі № 553/3688/16-ц.

Крім того, причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду.

Це підтверджується правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій в ухвалі № 6-24063 ск 15.

Пунктом першим частини другої статті 200 ЦПК України також передбачено залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки, оскільки неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору у такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати права і виконувати процесуальні обов`язки.

В порушення зазначеної норми процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи для сприяння здійсненню позивачем своїх процесуальних прав , останній не виконав покладені на нього процесуальні обов`язки та двічі поспіль у судове засідання не з`явився.

На підставі викладеного, та з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутня заява позивачки про розгляд справи за відсутності сторони позивача, суд вбачає законні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до статті 257 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, а відповідно і не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із позовом.

Керуючись ч. 3 ст. 131, п.1 ч.2 ст.200, ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Повний текст ухвали складено 30 серпня 2022 року.

Особам, які не були присутні в судовому засіданні, направляється копія ухвали в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали суду.

Суддя: Н.Г.Скользнєва