Справа № 953/5088/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2022 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого: судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Яхновському В.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу №953/5088/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину,-
15.09.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якої просить змінити розмір аліментів, що з нього стягуються на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року. Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою він перебував у шлюбі, зареєстрованому 30 травня 2009 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ним та відповідачкою розірваний рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 березня 2018 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, судовим наказом Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки його заробітку щомісячно з 18 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ був звернутий до виконання, старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження № 56783782. Оскільки він офіційно працевлаштований та має фіксований щомісячний дохід, аліменти відраховуються за місцем роботи - в Комунальному підприємстві «Комплекс з вивозу побутових відходів», заборгованості по аліментам немає. З часу видачі судом судового наказу, його сімейний та матеріальний стан змінився.
З 13 вересня 2019 року він перебуває у повторному шлюбі, шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, під час державної реєстрації шлюбу його дружина змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». Подружжя має малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дитина перебуває на його утриманні. Його дружина ОСОБА_7 має дитину від попереднього шлюбу - неповнолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає разом з ними та знаходиться на його утриманні. Батько ОСОБА_9 ще до її народження припинив спілкування з матір`ю дитини, ніколи ані дружині, ані своїй дитині не допомагав, участі у вихованні та матеріальному утриманні дочки - не приймає. Дружина не зверталася до суду із заявою про стягнення аліментів, оскільки фактично жодних грошових коштів вона не отримає через повну неплатоспроможність колишнього чоловіка. Лише у серпні 2022 року до Ленінського районного суду м. Полтави направлено заяву ОСОБА_7 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . І хоча він не має юридичного обов`язку утримувати дитину дружини від попереднього шлюбу, неповнолітня ОСОБА_9 є членом його сім`ї та утримуються за рахунок сімейного бюджету.
Зазначає, що його дружина не працює, після народження дитини не мала можливості працювати, оскільки доглядала дитину до трьох років. 17 серпня 2022 року сину виповнилося три роки, але у зв`язку з тим, що сім`я проживає у місті Харкові - у зоні активний бойових дій, на роботу влаштуватися дружині майже неможливо, вона перебуває вдома, забезпечує безпеку дітей. Таким чином, бюджет його сім`ї складається лише з його заробітної плати, 1/4 частина якої відраховується на користь відповідачки.
Отже - зміна його сімейного стану, а саме - одруження та народження сина потягла погіршення його матеріального становища, що є підставою для звернення до суду із позовом про зменшення аліментів.Подання позову про зменшення розміру аліментів здійснюється з метою захисту матеріальних інтересів його молодшої дитини, якій він зобов`язаний забезпечити достатнє матеріальне утримання.
З початком воєнного стану, його сім`я не покинула постійне місце проживання, ані дружина, ані дитина не отримують будь-якої державної підтримки, оскільки не є внутрішньо переміщеними особами. Одночасно з цим, йому відомо, що відповідачка з дитиною отримують державну грошову допомогу та частину його заробітку. Таким чином, його син - малолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться в більш невигідному матеріальному стані, ніж дочка, на утримання якої він сплачує аліменти.
Оскільки законодавець передбачив мінімальний розмір аліментів на двох дітей - 1/3 частина доходів боржника, зменшення аліментів на неповнолітню ОСОБА_11 до з 1/4 до 1/6 не протирічить законодавству та буде відповідати інтересам його сина ОСОБА_6 . Виходячи з цього, з урахуванням інтересів його дітей, його матеріального та сімейного стану, відповідно до загальних засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності, вважає доцільним зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/6 частини від доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2022 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 15 цієї частини.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.09.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, оскільки предмет позовних вимог не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
У судове засідання позивач не з`явився, проте до канцелярії суду 06.10.2022 подав заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.25).
Відповідач у судове засідання не з`явилася, 04.10.2022 до суду подала заяву в якій просила справу розглянути без її участі, в зв`язку з переїздом в іншу область на тимчасове проживання. Із рішенням суду заперечень не має, буде згідна (а.с.24).
Відповідно ч.1 ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог).
Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2009 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 15.03.2018 шлюб, зареєстрований 30.05.2009 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №198, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , розірвано (а.с.7).

Судовим наказом Київського районного суду м.Харкова від 19.06.2018 стягується з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 18.05.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.26).

13 вересня 2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_12 уклали шлюб, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, складено актовий запис №709 (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_6 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 (а.с.10).

Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 ЦПК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина..

Відповідноі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно Закону України «Про державний бюджет на 2022 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до висновку Верховного Суду України щодо застосування ст.181-183,192 СК України, викладеного у постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу ) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач визнала позовні вимоги позивача про зміну розміру аліментів з 1/4 на 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частку від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з позовом задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 51, 129 Конституції України, ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 274, 275 ЦПК України, ст. 141, 150, 179, 180-182, 184, 191 СК України, ст..3, 6, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Законом України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2018 року по справі №640/8881/18 (н/п 2-н/640/264/18), та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної силидо досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2022.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2022 року.

Суддя Колесник С.А.