ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2022 року м.Суми

Справа №589/733/20

Номер провадження 22-ц/816/878/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2022 року, в складі судді Сидорчука О.М., ухвалене у м. Шостка, повний текст якого складено 24 червня 2022 року,

в с т а н о в и в:

05 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що наприкінці лютого 2017 року було припинено водопостачання по АДРЕСА_1 , у зв`язку з підтопленням оглядової ями гаражу мешканця ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Вона є власником будинку по АДРЕСА_1 , до якого, за рішенням директора водоканалу Міхньова О.М., було повністю відключене водопостачання без встановлення місця пориву водопроводу. 02 березня 2017 року вона подала на адресу відповідача заяву з пропозицією укласти договори на проведення робіт по виявленню можливого пориву водопроводу, що проходить по АДРЕСА_1 до будинку АДРЕСА_2 та у випадку виявлення проведення ремонтних робіт щодо усунення пориву водопроводу, з оплатою виконаних робіт за рахунок позивача, однак відповіді не отримала.

У подальшому водопостачання до її будинку було припинено шляхом розрізання труби та встановлення запірної арматури, а залишок труби, що веде до її будинку виявився забрудненим ґрунтовою сумішшю. Після цього вона звернулась до юридичної особи, яка мала ліцензію на виконання робіт та в межах виконання договору підряду відновила водопостачання до будинку за свій рахунок з використанням придбаних нею ж матеріалів.

Просила стягнути з КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» майнову шкоду, заподіяну бездіяльністю відповідача, що складається з вартості водопровідної труби 1470 грн та вартості замовлених позивачем робіт 7959 грн 98 коп, у загальній сумі 9429 грн 98 коп, а також 20000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 гривень.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на користь держави судовий збір в сумі 420 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з відповідача 10000 грн на відшкодування моральної шкоди та судового збору, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Категорично не погоджується з висновком суду про те, що маральна шкода позивачу була заподіяна внаслідок тривалого не надання їй відповіді на заяву від 01 березня 2017 року, оскільки сама позивач у позові не посилалася на таку підставу для відшкодування моральної шкоди, а значена заява подавалася під час особистого прийому і містила одне прохання: укласти договір проведення аварійно-відновлювальних робіт, яке було вирішене, тому письмова відповідь не надавалася. Заява позивача від 02 березня 2017 року була адресована не позивачу, а міському голові і подавалася особисто посадовій особі виконкому.

Зазначає, що предметом укладеного між сторонами договору від 01 січня 2008 року є послуги з постачання холодної води та водовідведення до місця підключення мереж будинку позивача до мереж відповідача, виконання аварійних робіт цим договором не регулюється.

Доводить вимушену необхідність від`єднання трубопроводу позивача від магістрального трубопроводу, оскільки після цього припинилося підтоплення домоволодіння ОСОБА_2 .

Вказує, що позивачем не надано доказів того, що аварія сталася не на водопроводі, прокладеному до її будинку, а в іншому місці, тобто доказів безпідставності відключення водопостачання. Також не доведено факту заподіяння позивачу моральної шкоди та обґрунтованості заявленого до відшкодування розміру.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що директором водоканалу Міхньовим О.М. без встановлення місця пориву води 06 березня 2017 року було прийняте безпідставне рішення про повне відключення водопостачання до її будинку, відокремлено приватну лінію водопроводу споживача від центральної лінії водопостачання. Зазначає, що діюче законодавчо не передбачає право відповідача відключати споживача від водопостачання, а посилання на аварійні роботи не є підставою для відмови виконання робіт та залишення без розгляду та відповіді її звернення від 01 березня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову - 29429,98 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :01:002:0165, яке набула у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 10).

Згідно із дозволом від 21 травня 1976 року ОСОБА_4 (попередній власник) було надано дозвіл на проведення водопроводу до вищевказаного будинку.

01 січня 2008 року між ОСОБА_4 та КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» було укладено договір про надання населенню послуг з водопостачання холодної води та водовідведення (а.с. 9).

Згідно з п. 24 цього договору, його укладено на п`ять років та він вважатиметься продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією зі сторін не буде заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. За п. 25 договір може бути розірвано у випадку переходу права власності на будинок до іншої особи.

За відсутності інформації про розірвання договору у передбачених законом випадках, не заперечення відповідачем статусу позивача як споживача його послуг, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 , станом на лютий та березень 2017 року та на час подання позову і вирішення справи, була споживачем послуг відповідача щодо постачання холодної води та водовідведення за адресою АДРЕСА_2 .

З інформації, наявної в оперативному журналі диспетчерської служби (а.с. 96-103) вбачається, що 26 лютого 2017 року о 16 год 10 хв внесено запис про порив (під питанням) за адресою АДРЕСА_3 . Були викликані представники відповідача, які працювали над ліквідацією наслідків (відкачували воду), а 06 березня 2017 року порив на водопроводі було ліквідовано. При цьому було фізично від`єднано від водопроводу трубу, яка йшла до будинку АДРЕСА_2 , з встановленням запірної арматури, чим припинено водопостачання до будинку позивача.

За твердженнями відповідача, після такого від`єднання припинилось підтоплення приміщень за адресою АДРЕСА_1 , що свідчить про порив водопроводу на ділянці між точкою розподілу та будинком позивача, що є зоною відповідальності позивача.

02 березня 2017 року ОСОБА_1 зверталася до КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» із заявою про укладення договору на проведення робіт по виявленню можливого протікання приватного водопроводу, що проходить по АДРЕСА_1 до будинку АДРЕСА_2 , а у випадку виявлення проведення ремонтних робіт по усуненню пориву (а.с. 11).

У заяві від 02 березня 2017 року ОСОБА_1 просила міського голову встановити контроль над ситуацією з водопостачанням по АДРЕСА_2 , у зв`язку з відмовою директора КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» належним чином проводити роботи по виявленню можливого протікання водопроводу (а.с. 12).

За замовленням ОСОБА_1 , згідно з договором № 77 від 02 березня 2017 року, ТОВ «Харківенергоремонт» проведено роботи з виявлення витоків на трубопроводах, за результатами яких протікання не виявлено (а.с. 13-22).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не спромігся надати письмової відповіді на неодноразові звернення відповідача протягом декількох років, не висловив свою позицію та можливі шляхи вирішення спірної ситуації з водопроводом по АДРЕСА_1 , такою бездіяльністю їй заподіяна моральна шкода.

Однак, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на не повному з`ясуванні обставин справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Також Пленум Верховного суду України у своїй постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Так, звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилалася на протиправні дії відповідача по відокремленню водопроводу до її будинку від загальної лінії водопостачання по вул. Лазурна у м. Шостка та бездіяльність комунального підприємства щодо відновлення приватного водопроводу, яка виразилися в її душевних і фізичних стражданнях, переживаннях, пригніченому стані, докладанні додаткових зусиль, витратах часу, грошей, які їй, як особі з інвалідністю 2-ї групи, необхідні для обстеження та реабілітації.

Тобто, позивач не заявляла вимоги про відшкодування їй моральної шкоди з підстав не надання відповідачем письмової відповіді на її звернення щодо вирішення ситуації з припиненням водопостачання за адресою належного їй домоволодіння.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що моральна шкода позивачу заподіяна неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача, які полягали у не наданні письмової відповіді на її звернення щодо питання відключення водопостачання по АДРЕСА_1 .

Ситуація з водопроводом та відносини між сторонами з цього приводу природно викликали у позивача негативні емоції, однак, на думку колегії суддів, такі негативні емоції не досягли рівня страждань, а позивач не довела, в чому конкретно проявилося порушення її нормальних життєвих зв`язків, що саме спричинило їй моральні страждання і в чому проявився їхній взаємозв`язок з бездіяльністю відповідача.

Отже, за встановлених обставин недоведеності вини відповідача у понесенні позивачем матеріальних витрат за заміну водопровідної труби, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, посилання та доводи позивача не знайшли свого підтвердження в якості підстав задоволення позову.

Виходячи з викладеного, за відсутності належних та допустимих доказів вини відповідача у вчиненні бездіяльності не доведення до відповідача своєї позиції та шляхів вирішення спірної ситуації, місцевий суд зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні апеляційної скарги, КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» необхідно компенсувати за рахунок держави 1488,60 грн фактично понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2022 року в оскаржуваній частині скасувати та прийняти постанову.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про відшкодування моральної шкоди.

Компенсувати Комунальному підприємству «Сумитеплоенергоцентраль» 1488 грн 60 коп фактично понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина