ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1319/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/6646/21 Категорія: 307000000 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М.,

Василенко Л.І., Вініченка Б.Б.,

за участю секретаря Чуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Третя Черкаська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зміну черговості одержання права на спадкування, -

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його сестра ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина на усе її майно. Скориставшись своїм правом на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , він звернувся до Третьої черкаської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_4 після своєї смерті залишила заповіт на частину майна, яке їй було передано ним ще за її життя, з метою надання їй фінансової допомоги. Спадкоємцем в заповіті зазначений, він - ОСОБА_1 .

На підставі вказаного заповіту, державним нотаріусом Третьої черкаської державної нотаріальної контори Олексієнко К.П., було видано на його ім`я Свідоцтво про право на спадщину від 25 серпня 2020 року, на квартиру АДРЕСА_1 а також Свідоцтво про право на спадщину від 25 серпня 2020 року, на грошові заощадження з належними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в ТВБВ №10003/0240 філії - Дніпропетровського обласного управління AT «Ощадбанк» на рахунках № НОМЕР_1 відкритий 12.05.2017 року, № НОМЕР_2 , відкритий 12.05.2017 року в ТВБВ № 10003/0610 філії - Дніпропетровського обласного управління AT «Ощадбанк» на рахунку № НОМЕР_3 , відкритий 13.05.2017 року в ТВБВ № 10023/034 філії-Черкаського обласного управління AT Ощадбанк» на рахунках № НОМЕР_4 , відкритий 11.01.2017 року, № НОМЕР_5 відкритий 22.09.2014 року № НОМЕР_8 (компенсація 1997 року) на загальну суму - 267 252 грн. 63 коп.

Вказав, що зазначене майно, яке він успадкував після смерті ОСОБА_4 , ще при її житті належало йому, і було передано їй з метою надання фінансової допомоги на лікування та утримання її в скрутних життєвих обставинах. Квартира була подарована ним померлій ОСОБА_4 ще ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак фактично не переходила в її розпорядження Позивач продовжував користуватися нею, проживати в ній, утримувати квартиру, сплачуючи всі відповідні платежі та нести витрати по обслуговуванню та ремонту.

Грошові кошти на рахунках в AT «Ощадбанк» були надані ним померлій ОСОБА_4 , які вона, за його рекомендацією, внесла на депозитні рахунки, і які витрачала в разі необхідності для забезпечення лікування та проживання. Окрім зазначених рахунків, він допоміг відкрити померлій сестрі депозити в ПАО КБ «Приватбанк» Договір №SAMDNWFD9901 від 13.05.2017 року та Договір SAMDNWFD801 від 12.05.2017 року.

Позивач вказав, що крім зазначеного майна, після смерті ОСОБА_4 залишилось інше спадкове майно, до якого входить зокрема земельна ділянка їхньої матері площею 3,73 га, кадастровий номер :02:000:0323, розташована на території Попівської сільської ради, Онуфріївського району, Кіровоградської області. Померла сестра успадкувала зазначену земельну ділянку після смерті матері в повному розмірі, приховавши від нотаріуса факт того, що є інші спадкоємні, а саме він - ОСОБА_1 .. Цим скористалися діти сестри - відповідачі по справі і відмовляються передати належну йому частину цієї ділянки.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є її доньки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 , які претендують на спадкове майно, яке не ввійшло до Заповіту.

Вважає, що має право спадкувати після смерті ОСОБА_4 , не лише в рамках заповіту, але і по закону на рівні з доньками померлої, так як протягом тривалого часу лікував та матеріально забезпечував померлу сестру ОСОБА_4 , яка через тяжку хворобу та через похилий вік, була у безпорадному стані. Саме він останні пів року перед смертю сестри, займався її утриманням та піклуванням поки вона знаходилася в безпорадному стані та потребувала догляду, лікування та утримання.

13 травня 2021 року він звернувся до Державного нотаріуса Третьої черкаської державної нотаріальної контори Олексієнко К.П. з заявою про зміну черговості одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 . На що нотаріус надав Відповідь від 13.05.2021 року № 584/01-16, відповідно до якої відмовив у зміні черги в спадкуванні.

В зв`язку з тим, що з відповідачами він не зміг домовитися про укладання нотаріального договору про зміну черговості одержання права на спадкування, змушений звернутися до суду з даним позовом з метою захисту своїх прав.

На підставі наведеного, просив суд визнати за ним право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкоємцями першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2022 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів знаходження померлої у безпорадному стані, тобто в такому стані, під час якого вона неспроможна була самостійно забезпечувати свої потреби.

Зміна черговості одержання права на спадкування - це виняток із правила черговості, що застосовується лише тоді, якщо в судовому порядку належним чином встановлено всі обставини, передбачені ч. 2 ст. 1259 ЦК, на підставі яких суд вправі ухвалити відповідне рішення.

Суд дійшов висновку, що позивач не довів свої вимоги належними і допустимими доказами щодо зміни черговості одержання права на спадкування на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є необгрунтованим, ухвалено з порушенням матеріального права та з не дотриманням норм процесуального права, а тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в рішенні суд першої інстанції помилково вказав про відсутність належних доказів хвороби, які мала ОСОБА_4 . Позивач надав в судовому засіданні виписку № НОМЕР_6 з діагностичного відділення КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради» померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5.

Також, на думку апелянта, невірним є висновок районного суду про відсутність доказів надання матеріальної допомоги померлій та утримання її позивачем. У позовній заяві зазначалась, що позивач надавав померлій ОСОБА_4 грошові кошти, які вона поклала на депозитні рахунки в АТ «Ощадбанк», ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, ним були переведено на померлу ОСОБА_4 для забезпечення лікування та проживання депозитні рахунки на загальну суму 336 846,96 грн. Вказане свідчить, що він надавав померлій грошові кошти, але вона використовувала і ті процентні кошти, які накопичувалися з депозитних рахунків.

Вказує, що розгляд справи пройшов без участі відповідачів. Відсутність відповідачів в судовому засіданні привели до того, що суд не зміг визначити саме ті обставини, які визначаються учасниками справи та не підлягають доказуванню. В результаті чого було порушено права позивача на доказування своїх позовних вимог.

Суд не виконав положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України, що вплинуло на неповноту розгляду справи та на необгрунтованість прийнятого рішення.

Також судом не з`ясовано, чи надано позивачем докази, на які він посилається у позові, а також докази, витребувані судом.

На його думку, судом не дотримано принципів та положень ст. 214 ЦПК України, зокрема, в обгрунтованості прийнятого рішення.

Посилається на те, що суд допустив помилку, зробивши формальні висновки про те, що позивач не подав до суду доказів на підтвердження позовних вимог і не здійснив юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів позивача.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_7 від 07 серпня 2019 року.

Після її смерті відкрилася спадщина на усе її майно, а тому позивач скориставшись своїм правом на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , звернувся до Третьої черкаської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_4 після своєї смерті залишила заповіт на частину майна. Спадкоємцем в заповіті зазначений ОСОБА_1 .

На підставі вказаного заповіту, державним нотаріусом Третьої черкаської державної нотаріальної контори Олексієнко К.П., було видано наступні Свідоцтва на право на спадщину за заповітом на ім`я позивача: Свідоцтво про право на спадщину від 25 серпня 2020 року, на квартиру АДРЕСА_1 ; Свідоцтво про право на спадщину від 25 серпня 2020 року, на грошові заощадження з належними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в ТВБВ №10003/0240 філії - Дніпропетровського обласного управління AT «Ощадбанк» на рахунках № НОМЕР_1 відкритий 12.05.2017 року, № НОМЕР_2 , відкритий 12.05.2017 року в ТВБВ № 10003/0610 філії - Дніпропетровського обласного управління AT «Ощадбанк» на рахунку № НОМЕР_3 , відкритий 13.05.2017 року в ТВБВ № 10023/034 філії-Черкаського обласного управління AT Ощадбанк» на рахунках № НОМЕР_4 , відкритий 11.01.2017 року, № НОМЕР_5 відкритий 22.09.2014 року № НОМЕР_8 (компенсація 1997 року) на загальну суму - 267 252 грн. 63 коп.

Окрім зазначеного майна, після смерті ОСОБА_4 залишилось інше спадкове майно, до якого входить також земельна ділянка площею 3,73 га, кадастровий номер :02:000:0323, розташовану на території Попівської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області. Позивач вказав, що померла сестра успадкувала зазначену земельну ділянку після смерті матері в повному розмірі, приховавши від нотаріуса факт того, що є інші спадкоємці, а саме він ОСОБА_1 .

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є її доньки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 , які претендують на спадкове майно, яке не ввійшло до Заповіту.

Також встановлено, що 13 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Державного нотаріуса Третьої черкаської державної нотаріальної контори Олексієнко К.П. з заявою про зміну черговості одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 . На що нотаріус надав Відповідь від 13.05.2021 року № 584/01-16, відповідно до якої відмовив у зміні черги в спадкуванні. Підставою відмови стала та обставина, що позивач є рідним братом померлої ОСОБА_4 і має право на спадкування по закону в другій черзі, а серед спадкоємців є рідні доньки померлої, які спадкують у першу чергу. А тому нотаріус рекомендував звернутися до суду з позовною заявою про зміну черговості одержання права на спадкування.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно зі статтею 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом.

Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1261 ЦК України).

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (див: постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18)).

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ним не доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у нього могло виникнути право на спадкування за першою чергою.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі, що позивачем на підтвердження хвороби, які мала ОСОБА_4 , про які позивач зазначив у позові, було надано ним в судовому засіданні, виписку № 011092 з діагностичного відділення КЗ «ЧОЛ Черкаської обласної ради» померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5, не приймаються судом апеляційної інстанції і спростовуються матеріалами справи, оскільки вказана виписка не була надана в судовому засіданні, про підтверджується протоколом судового засідання, а була долучена до апеляційної скарги, про що зазначено в додатках до апеляційної скарги.

Також не варті уваги посилання апелянта на те, що позивач надавав матеріальну допомогу померлій та утримував її, а саме надавав грошові кошти, які вона поклала на депозитні рахунки в АТ «Ощадбанк», ПАТ КБ «ПриватБанк».

Як вбачається із матеріалів справи, згідно договорів №SAMDNWFD9901 від 13.05.2017 року та SAMDNWFD801 від 12.05.2017 року, які були укладені між ОСОБА_4 та ПАТ «ПриватБанком», позивач отримував депозитні кошти за довіреностями.

Також в матеріалах справи відсутні докази щодо перерахування позивачем померлій ОСОБА_4 будь-яких грошових коштів.

Доводи апелянта, щодо розгляду справи без участі відповідачів, та без врахування положень ст. ч. 2 ст. 197 ЦПК України, що вплинуло на неповноту розгляду справи та на необгрунтованість прийнятого рішення, а також, що судом не з`ясовано, чи надано позивачем докази, на які він посилається у позові, а також докази, витребувані судом, апеляційний суд зазначає наступне.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з п. 6 зазначеної постанови Пленуму ВС Суду України враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Встановивши, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , з яким погоджується апеляційний суд.

Решта доводів апеляційної карги несуттєві і також не спростовують висновків районного суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2022 року.

Судді: