ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1611/21

Провадження № 22-ц/4820/1496/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Плужненська сільська рада Шепетівського району Хмельницької області, про визнання заповіту нікчемним за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 8 липня 2022 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним.

ОСОБА_3 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_6 , внаслідок чого відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 (далі - житловий будинок). 12 жовтня 2009 року, ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений секретарем Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області Гребенюк Л.М., яким житловий будинок заповів онукам, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у рівних частках. Заповіт ОСОБА_6 складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і є нікчемним, оскільки Гребенюк Л.М. як посадова особа органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку не була наділена повноваженнями на вчинення нотаріальних дій і не вправі була посвідчувати цей заповіт.

За таких обставин ОСОБА_3 просив суд визнати заповіт ОСОБА_6 від 12 жовтня 2009 року нікчемним.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 13 січня 2022 року залучив Плужненську сільську раду Шепетівського району Хмельницької області (далі- Рада)до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 8 липня 2022 року, в якому ухвалами суду від 20 липня та 8 серпня 2022 року виправлено описки, в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що заповіт ОСОБА_6 посвідчено секретарем Ради Гребенюк Л.М., яка не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, а тому цей заповіт є нікчемним. Водночас вимога ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту без застосування наслідків недійсності правочину є неналежним способом захисту порушеного права, внаслідок чого в позові слід відмовити саме з цих підстав.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, виклавши її в редакції доводів апеляційної скарги, а в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час виникнення спірних правовідносин Гребенюк Л.М. обіймала посаду секретаря Ради та вчиняла нотаріальні дії. ОСОБА_3 не довів належними та допустимими доказами відсутність рішення виконавчого комітету Ради про покладення обов`язків із вчинення нотаріальних дій на Гребенюк Л.М . Водночас оспорюваний заповіт складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення, а також відповідає внутрішній волі заповідача, тому підстави для визнання його нікчемним відсутні. Суд першої інстанції не застосував принцип «належного урядування», не врахував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і помилково констатував у мотивувальній частині рішення факт нікчемності заповіту.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і Рада не подали відзив на апеляційну скаргу.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_3 є сином, а ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - внуками ОСОБА_6 .

На підставі договору купівлі-продажу від 1 вересня 1995 року, посвідченого Білогірською державною нотаріальною конторою Хмельницької області (зареєстровано в реєстрі за № І-2533), ОСОБА_6 набув право власності на житловий будинок.

12 жовтня 2009 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений секретарем Ради Гребенюк Л.М., яким житловий будинок заповів онукам, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини сторони подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , у зв`язку з чим відкрито спадкову справу.

Застосовані норми права

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до ст. 203 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України слідує, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 1251 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

В силу п.п. 5 п. «б» ч. 1 ст. 38 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (в редакції на час виникнення спірних відносин) у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти (крім секретних).

Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року №22/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 1994 року за №256/466), яка була чинною на час посвідчення заповіту, визначено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Як передбачено ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що правочином є вольова дія учасників цивільних відносин, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Указані цивільно-правові результати мають бути досягнуті внаслідок правомірних дій суб`єктів цивільного права.

В односторонньому правочині до виникнення цивільних прав і обов`язків призводить волевиявлення однієї особи.

Спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється як за законом, так і за заповітом.

Заповітом є особисте розпорядження особи, яким визначається порядок переходу прав та обов`язків (спадщини) до певних осіб на випадок смерті заповідача.

За своєю правовою природою заповіт відноситься до односторонніх правочинів, у зв`язку з чим він має відповідати не лише спеціальним вимогам закону, якими регулюються відносини спадкування, а й усім загальним вимогам, які висуваються законом до правочинів.

Заповіт складається у письмовій формі, має бути підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, в тому числі посадовою особою органу місцевого самоврядування, на яку відповідним рішенням органу місцевого самоврядування покладено вчинення нотаріальних дій.

Отже, заповіт, який посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка не має відповідних повноважень на вчинення нотаріальних дій, є нікчемним.

Зібрані докази вказують на те, що рішенням Ради від 14 квітня 2006 року №3 (т. 1 а.с. 71) Гребенюк Л.М. обрано секретарем Ради. Наступним рішенням №4 (т. 1 а.с. 72) Рада утворила виконавчий комітет, затвердила його персональний склад і призначила Гребенюк Л.М. на посаду секретаря виконавчого комітету.

Рішенням Ради від 27 квітня 2006 року №14 (т. 1 а.с. 73) затверджено розподіл обов`язків між членами виконавчого комітету, зокрема на Гребенюк Л.М. покладені обов`язки секретаря, вона не наділялася повноваженнями на вчинення нотаріальних дій.

12 жовтня 2009 року Гребенюк Л.М. посвідчила заповіт ОСОБА_6 у приміщенні ради.

Згідно довідки Архівного відділу Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області від 28 травня 2021 року №126/06-14 (т. 1 а.с. 8, 138) у протоколах засідання виконавчого комітету Ради за 2006 рік відсутні відомості про призначення відповідальної особи за вчинення нотаріальних дій. Оскільки документи Ради передані до архівного відділу по 2006 рік, то підтвердити відомості за 2007-2010 роки неможливо.

Із довідки Ради від 6 вересня 2021 року №01-16/923 (т. 1 а.с. 9, 139) слідує, що рішення виконавчого комітету Ради про покладення обов`язків на вчинення нотаріальних дій посадовою особою у період з 1 січня 2007 року по 30 грудня 2010 року відсутні.

Надані ОСОБА_4 письмові докази, зокрема: довідка Ради від 8 листопада 2021 року №01-16/1212 про кількість вчинених секретарем Ради Гребенюк Л.М. нотаріальних дій протягом 2002-2010 років (т. 1 а.с. 69); витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 14 січня 2022 року №68102886 (т. 1 а.с. 164-165); посадова інструкція секретаря Ради, затверджена сільським головою Максимчуком В.Й. 3 січня 2010 року (т. 1 а.с. 176-177), - достовірно не свідчать про покладення в установленому законом порядку на Гребенюк Л.М. вчинення нотаріальних дій.

Отже, у секретаря Ради Гребенюк Л.М. були відсутні повноваження на посвідчення 12 жовтня 2009 року заповіту ОСОБА_6 , а посвідчивши вказаний заповіт Гребенюк Л.М. вчинила дію, яка не входила до її посадових обов`язків секретаря Ради. У зв`язку з цим заповіт ОСОБА_6 складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заповіт ОСОБА_6 є нікчемним.

Водночас суд правомірно керувався тим, що вимога ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заповіту без застосування наслідків недійсності правочину є неналежним способом захисту порушеного права, внаслідок чого в позові слід відмовити саме з цих підстав (див. схожі за змістом правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 і від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц).

Посилання ОСОБА_4 на недоведеність позовних вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

Також є безпідставними твердження ОСОБА_4 про незастосування судом принципу «належного урядування».

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine; заява №29979/04, п.п. 70-71), підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia; п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic; п. 58), а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia; заява №32457/05, п. 40) від 13 грудня 2007 року та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia; заява №35298/04, п. 67) від 11 червня 2009 року).

Водночас неприйняття виконавчим комітетом Ради рішення про покладення на певну посадову особу вчинення нотаріальних дій не спростовує висновок суду першої інстанції про нікчемність оспорюваного заповіту.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 8 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 жовтня 2022 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Столковський В.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 39