ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/3318/19 Номер провадження 22-ц/814/1939/22Головуючий у 1-й інстанції Карімов І.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Дегтярьова Євгена Володимировича

на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 28 травня 2021 року у складі судді Карімова І.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, поновлення права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, поновлення права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21.07.2019 року позивачу стало відомо про те, що Комунальним підприємством «РегістрСервіс» на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чуловського В.А. право власності на квартиру АДРЕСА_1 , належну позивачеві було зареєстровано за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

Позивачем оскаржується виконавчий напис від 12.09.2018 року № б/н, на підставі якого Комунальним підприємством «РегістрСервіс» було зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно за відповідачем.

28 травня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначала, що відповідач намагається таємно вчинити відчудження спірого майна, про що свідчить відсутність повідомлень від нотаріуса Чуловського В.А. на адресу позивача, який повинен був повідомити позивача про вчинення виконавчого напису та запропонувати викупити спірну квартиру. Окрім того, відповідач користуючись незаконним виконавчим написом 26.05.21, самовільно змінив замки у квартирі та позбавив права володіння, користування позивачем спірною квартирою. При цьому, перед входом у спірну квартиру перебуває двоє невідомих осіб у форменому одязі, які не дають позивачеві можливості підійти до спірної квартири, про що було подано заяву до поліції.

Зазначила, що внаслідок вказаних подій позивач позбавлена права володіти та користуватись власною квартирою у незаконний спосіб, не має доступу до власних речей та документів.

Вважає, що необхідність забезпечення позову полягає в тому, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, тому що до набрання законної сили рішення суду відповідач, який є банківською установою, тобто особою, яка зацікавлена в отриманні грошового доходу, може відчужити спірне майно третім особам з метою задоволення своїх вимог щодо стягнення з позивача розміру заборгованості, розмір якої є спірною, що підтверджено постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 636/4484/14-ц.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 28 травня 2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони, у позасудовому порядку, Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_1 , вселення будь-яких інших осіб, здійснювати заміну замків, вхідних дверей або зміни вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності Акціонерному товариству «Укрсоцбанк», а також заборонено Акціонерному товариству «Укрсоцбанк» чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності Акціонерному товариству «Укрсоцбанк».

Ухвала суду мотивована тим, що відповідачем вчиняються дії, що можуть призвести до порушенням майнових прав позивача у випадку задоволення позову, що унеможливить належний судовий захист конституційних прав позивача.

Не погодившись із даною ухвалою суду її в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржив представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» адвокат Дегтярьов Євген Володимирович, просив вказану ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно п. 1 Передавального акта від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «АльфаБанк». Таким чином, оскаржувана ухвала суду порушує права АТ «Альфа Банк».

Вказав, що дана ухвала суду є необгрунтованою та позбавляє апелянта права користування належним йому нерухомим майном.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Протоколом розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 14 червня 2022 року визначено склад колегії суддів: Головуючий суддя (суддя-доповідач) Кузнєцова О.Ю. судді: Карпушин Г.Л., Хіль Л.М.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 17 червня 2022 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Зазначені правові позиція викладені у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 752/20385/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №761/39601/19.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову, а також доведення відповідності (адекватності) засобу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Місцевим судом встановлено, що 01.10.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений Генеральний договір про надання кредитних послуг № 806/1-27/1-3/8-070, про відкриття мультивалютної кредитної лінії (гривня, долар США, євро, російський рубль) на суму, яка буде еквівалентна 41400,00 дол. США, зі сплатою відсоткової ставки, в залежності від валюти надання кредиту (15-24% річних), строком до 30.09.2023 р.

Крім цього, 01.10.2008 року між відповідачем та позивачем укладено іпотечний договір № 806/2-27/1-3/8-045, відповідно до якого, у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позивачем було передано в іпотеку відповідачеві спірну квартиру.

На підставі дії іпотечного договору відповідач звернувся до приватного нотаріуса Чуловського В.А., який видав спірний виконавчий напис від 12.09.2018 року № б/н, на підставі якого Комунальним підприємством «РегістрСервіс» було зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно за відповідачем.

Отже, позивачем оспорюється правомірність набуття права власності АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала позивачу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у ОСОБА_1 іншого житла.

Таким чином, у разі задоволення її позову та за умови, що банк, як власник квартири в даний час, розпорядиться нею, виконання рішення суду буде неможливим без пред`явлення інших позовів, зокрема до нового власника чи володільця квартирою.

Отже, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, а невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому невжиття заходів забезпечення позову могло призвести до того, що у випадку задоволення позову та відповідного рішення по справі, та відчуження спірного майна третім особам до завершення розгляду цієї справи, реалізувати рішення суду, тобто поновити право власності позивача на спірне майно, буде неможливо, та йому необхідно буде докласти значних зусиль для захисту свого права власності на спірне майно, в тому числі ініціювати нові судові процеси.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і підстав для її скасування не вбачається.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Зважаючи на викладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст. 268, 374 ч. 1, п. 1, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Дегтярьова Євгена Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 28 травня 2021року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль