ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9055/21

Провадження № 22-ц/4820/1230/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/9055/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2022 року (суддя Чевилюк З.А., повний текст судового рішення складено 23 лютого 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що він та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і з 2015 року відповідачка обмежила та створила перешкоди позивачеві у спілкуванні та вихованні дитини сторін, позбавивши сина можливості знати обох батьків, їх турботу, завдала психологічного тиску дитині та створила небезпечне, неспокійне середовище для сина, що стало наслідком його неврологічної хвороби.

Позивач вказує, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17.11.2017 року у справі № 686/14512/17 встановлено способи його участі у вихованні і спілкуванні з дитиною, однак ОСОБА_2 відмовилась від добровільного виконання цього рішення, тому у січні 2018 року відкрито виконавче провадження і постановами державного виконавця від 08.04.2019, 11.05.2019, 11.10.2019, 08.11.2019, 10.01.2020, 14.01.2020, 02.03.2020 неодноразово на відповідачку накладалися штрафи з підстав невиконання рішення суду. І через невиконання відповідачкою вказаного рішення суду зареєстровані відносно неї кримінальні провадження за ч. 1 ст. 382 КК України від 13.06.2018 (№0003873), від 17.10.2019 (№ 0004902) та від 20.10.2020 (№ 0003132).

ОСОБА_1 звертав увагу суду на те, що йому заподіяно моральну та матеріальну шкоду через неможливість приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною і реалізації ним батьківських прав відносно малолітнього сина. В обґрунтування матеріальної шкоди ОСОБА_1 зазначив, що для зустрічей і спілкування з сином він змінював ритм життя, зменшував робочий час, витрачав час на закупівлю продуктів, приготування їжі та придбання подарунків для сина, що призвело до зменшення його робочого потенціалу.

В обґрунтування моральної шкоди позивач зазначав, що внаслідок ухилення відповідачки від виконання рішення суду щодо його участі у вихованні дитини він зазнав моральних страждань, які призвели до порушення життєвих зв`язків, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, неодноразового звернення до правоохоронних органів та суду для можливості реалізації своїх батьківських обов`язків і необхідності доводити в суді своє право на спілкування з сином та свою участь в житті дитини.

Оскільки, ОСОБА_2 систематично створювались та створюються перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_1 просив стягнути матеріальну шкоду в сумі 50000 грн та моральну шкоду в сумі 200000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 моральну шкоду 50000 грн за ухилення від виконання рішення суду у справі № 686/14512/17 від 17.01.2017 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною батькові, що проживає окремо. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка зазначає, що оскаржуваним рішенням не враховано висновки рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.07.2020 у справі № 686/32426/19, а саме прихильність малолітнього сина до неї та його небажання спілкуватися з батьком. Крім того, апелянтка вказує, що син відмовляється спілкуватися з позивачем, оскільки останній ображає дитину і його матір погрожуючи тим, що ОСОБА_4 буде проживати у дитячому будинку.

На думку ОСОБА_2 , судом недотримано вимог розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, яку суд стягнув з одного з батьків, з яким проживає дитина, на користь іншого та всупереч постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 в повному розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

ОСОБА_1 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

ОСОБА_2 до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день і час розгляду справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 листопада 2017 року у справі № 686/14512/17, що набрало законної сили 15.01.2018 зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_1 порядок участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожен другий та четвертий тиждень місяця з 18 години п`ятниці після відвідування шкільного закладу до 18 години неділі з наступним поверненням дитини батьком за місцем проживання матері та з урахуванням стану здоров`я дитини; у першу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул для забезпечення оздоровлення і відпочинку дитини, в літній канікулярний період за погодженням з матір`ю дитини; парні календарні роки у день народження дитини -10 грудня, день народження батька -16 лютого, на Новий рік, Різдво Христове та Великдень (за православним обрядом) з 10 години до 19 години за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку міста Хмельницького, не порушуючи при цьому поряду відвідування дитиною шкільних занять; відвідування дитини у період хвороби за місцем її перебування.

Постановою Верховного Суду від 15.10.2018 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2017 року і постанову апеляційного суду Хмельницької області від 15.01.2018 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Хмельницького Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2017 року, що було зупинено ухвалою Верховного Суду від 27.04.2018 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29 липня 2020 року у справі № 686/32426/19, що набрало законної сили 13.10.2020 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місяця проживання малолітньої дитини відмовлено.

Цим рішенням встановлено, що постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області від 01.02.2018 року було відкрито виконавче провадження ВП № 55688404 з примусового виконання виконавчого листа №686/14512/17, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 25.01.2018 року про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області було відкрито виконавче провадження ВП №57969640 з примусового виконання виконавчого листа №686/14512/17, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 20.12.2018 року про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено ОСОБА_1 порядок участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом встановлення наступного графіку спілкування: кожний другий та четвертий тиждень місяця з 18 години п`ятниці після відвідування шкільного закладу до 18 години неділі з наступним поверненням дитини батьком за місцем проживання матері та з урахуванням стану здоров`я дитини; у першу половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул для забезпечення оздоровлення і відпочинку дитини, в літній канікулярний період за погодженням з матір`ю дитини; парні календарні роки у день народження дитини 10 грудня, день народження батька 16 лютого, на Новий рік, Різдво Христове та Великдень (за православним обрядом) з 10 до 19 години за місцем проживання батька, у громадських місцях, закладах дозвілля та відпочинку м. Хмельницького, не порушуючи при цьому порядку відвідування дитиною шкільних занять; відвідування дитини під час того, коли вона хворіє за місцем її перебування.

Державними виконавцями Першого відділу ДВС м.Хмельницький ГТУЮ в Хмельницькій області проводилось примусове виконання виконавчого листа № 686/14512/17 та в ході виконання за місцем виконання було складено акти державного виконавця, згідно яких: 30.03.2018 - двері квартири ніхто не відкрив, телефоном боржник повідомила, що не вдома та зобов`язується надати дитину 02.04.18; 02.04.2018 - двері квартири не відкрили та дитину не надали; 26.12.2018 ОСОБА_1 зустрівся з ОСОБА_6 , який відмовився залишитися на одинці з ОСОБА_1 ; 25.01.2019 - на вимогу державного виконавця були присутні тільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилась; 22.03.2019 - двері квартири не відчинили, ОСОБА_1 на зустріч не з`явився; 12.04.2019 - стягувач з`явився, боржник не з`явилась, двері не відчинила, дитина надана не була; 11.10.2019 - з`явились стягувач та боржник, малолітній ОСОБА_4 іти з батьком відмовився, на пропозицію батька підійти відмовився.

Також згідно актів від 08.04.2018 та від 27.04.2018, складених ОСОБА_1 за участі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_2 дверей не відчинила, побачення батька з сином ОСОБА_6 не відбулось.

13.04.2018, 08.03.2019, 18.06.2019, 28.06.2019, 30.06.2019, 01.07.2019, 25.11.2019, 10.01.2020, 12.01.2020, 22.11.2019 ОСОБА_1 звертався до органів поліції Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області з приводу невиконання ОСОБА_2 судового рішення, не надання дитини для спілкування з батьком та її притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення.

Також, 05.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області з заявою з приводу залишення ОСОБА_2 сина ОСОБА_9 7 років на ОСОБА_10 та її від`їзд на відпочинок за кордон.

Згідно витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.03.2019, 27.05.2019, 18.10.2019, 23.10.2019 вбачається, що за заявами ОСОБА_1 та ухвалами слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду щодо внесення відомостей до ЄРДР, було внесено відомості до ЄРДР щодо: самовільних дій невстановленої особи 11.12.2017р. в магазині "Bе beauty", правомірність яких оспорюється ОСОБА_1 (№ кримінального провадження 10009230) правова кваліфікація ст.186 ч.1 КК України; можливої підробки та використання медичної довідки (№ кримінального провадження 0004999) правова кваліфікація ст. 358 ч. 4 КК України; невиконання рішення суду ОСОБА_2 (№ кримінального провадження 0003873) правова кваліфікація ст. 382 ч.1 КК України; № кримінального провадження 0004902, правова кваліфікація ст.358 ч.1 КК України.

Уповноважений Президента України з прав дитини листом від 28.11.2018 року № 32-04/2623 за результатом розгляду повторного звернення ОСОБА_1 , повідомив останнього, що з метою захисту прав та законних інтересів дитини Уповноважений звернувся до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області з проханням розглянути його звернення, провести перевірку наведених фактів та вжити в межах компетенції відповідних заходів реагування щодо попередження проявів домашнього насильства по відношенню до дитини. Також роз`яснено щодо вирішення питання передачі дитини на постійне місце проживання з батьком він може звернутись до органу опіки та піклування за місцем проживання дитини або до суду.

Згідно висновку від 28.12.2018 року за матеріалами перевірки за повідомленням Уповноваженого Президента України з прав дитини за зверненням ОСОБА_1 перевірку було закінчено, оскільки відносно ОСОБА_2 за невиконання рішення суду по даному факту відомості внесені до ЄРДР №1-2018-24001-0003873 від 13.06.2018р. за ч.1 ст.382 КК України та триває досудове розслідування.

Служба у справах дітей Хмельницької міської ради листом від 06.12.2018 повідомила ОСОБА_1 на його звернення до Уповноваженого Президента України з прав дитини щодо перешкод у спілкуванні з сином, що до правоохоронних органів направлено лист з пакетом документів про проведення перевірки фактів, викладених у його зверненні, надання правової оцінки дій ОСОБА_2 . Також роз`яснено, що з метою виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду про визначення порядку його участі у вихованні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він може звернутись до органів державної виконавчої служби щодо його примусового виконання. Питання відібрання дитини у матері вирішується виключно в судовому порядку.

Згідно листа Першого відділу ДВС у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 04.03.2020р. № 34957, на примусовому виконанні у Першому відділі у м. Хмельницькому ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) перебуває зведене виконавче провадження 56090730 відносно ОСОБА_2 , згідо якого загальна сума до стягнення 311298,11 грн., станом на 04.03.2020 року жодне із виконавчих проваджень ні частково, ні в повному обсязі не погашено, повідомлень від стягувачів про часткове або про повне погашення боргу не надходило.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31.05.2019, 11.03.2020 Другого та Першого відділів ДВС м. Хмельницький, згідно судового наказу №686/23353/17 від 08.12.2017 року виданого Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на 01.03.2020 року наявна переплата 6066,25грн.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16.07.2020 року, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.05.2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради №601 від 11.07.2019 року про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 для її тимчасового виїзду за межі України. В решті позову відмовлено.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 листопада 2017 року зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні дитини з встановленням графіку спілкування. Першим відділом ДВС міста Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області відкрито виконавче провадження № 57969640 з виконання виконавчого листа №686/14512/17-ц від 20.12.2018 року, виданого Хмельницьким міськрайонним судом. Постановами державного виконавця Першого відділу ДВС м. Хмельницький від 11.05.2019 року, 08.04.2019 року накладено штраф на відповідача за невиконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області №2686/14512/17-ц щодо зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та порядку участі у вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ці документи підтверджують, що до ОСОБА_2 застосовувалися заходи примусового виконання судового рішення щодо участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_9 . Відтак відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України ОСОБА_2 не має права самостійно вирішувати питання про тимчасовий виїзд дитини за межі України на підставі висновку органу опіки та піклування про підтвердження місця проживання дитини. За таких обставин рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради №601 від 11.07.2019 року про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини, ОСОБА_9 для її тимчасового виїзду за межі України суперечить ч. 5 ст. 157 СК України.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що у межах виконання виконавчого провадження №57969640 постановами державного виконавця від 08.04.2019, 11.05.2019, 11.10.2019, 08.11.2019, 10.01.2020, 14.01.2020 та 02.03.2020 накладено штрафи на ОСОБА_2 з підстав невиконання рішення суду у справі №686/14512/17 щодо зобов`язання ОСОБА_11 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та порядку участі у вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно графіка, встановленого судом (а.с. 8-16).

Зазначені постанови оскаржувалися ОСОБА_2 у судовому порядку і постановами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №560/600/20, від 16 вересня 2020 року у справі №560/1812/20, від 10 березня 2020 року у справі №686/12044/19, від 26 серпня 2020 року у справі №560/1777/19 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду відповідно від 24 березня 2020 року, від 31 січня 2020 року, від 04 липня 2019 року залишено без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_2 без задоволення.

Відповідно до Витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань слідує, що 12.06.2018 та 17.10.2019 внесено відомості до ЄРДР щодо невиконання ОСОБА_2 судового рішення (номери кримінальних проваджень 0003873 та 0003132) (а.с.50-51).

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи із ОСОБА_2 на користь позивача 50000 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем наявності в діях відповідачки складу цивільного правопорушення при спричиненні моральної шкоди в результаті невиконання рішення суду. І при визначенні розміру моральної шкоди суд врахував свідоме, систематичне з 2018 року невиконання ОСОБА_2 судового рішення, що набрало законної сили 15.01.2018 і яке має виконуватися в обов`язковому порядку і відповідачка несе обов`язок по дотриманню закону та виконанню рішення суду. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем спричинення йому відповідачкою в результаті невиконання рішення суду матеріальної шкоди та відмовляючи у стягненні 150000 грн. моральної шкоди виходив з вимог розумності і справедливості.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 159 СК України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому із батьків, хто проживає окремо від дитини.

У Рішенні Європейського Суду «Спіцин проти України» підтверджено право заявника на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з невиконанням рішення суду щодо порядку спілкування батька з дитиною, підтверджено та присуджено до відшкодування моральна шкода. Судом не взято до уваги заперечення Уряду щодо неналежної уваги до інтересів дитини; підтверджено право на індивідуальну скаргу. Право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Конвенції. Таким чином, у даній справі підтверджено, що батько має право на реалізацію права на спілкування з дитиною.

Враховуючи зміст вищевказаних норм матеріального права, у цьому виді деліктних зобов`язань саме на позивача покладається обов`язок довести наявність протиправної поведінки відповідачки, заподіяння шкоди і причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. Відповідачка ж повинна довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Зазначені висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц та від 01 березня 2021 року в справі № 466/8242/18.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є голослівним, адже суд при ухваленні оскаржуваного рішення керувався положеннями статті 53 Конституції України, статей 141, 150, 153, 157, 159 СК України, статей 23, 1167 ЦК України, статей 1, 12 Закону України «Про охорону дитинства», положеннями Конвенції про права дитини і Декларації прав дитини та практикою Європейського суду з прав людини.

Також, суд вірно виходив з того, що право на судовий захист, яке гарантується Конституцією України (статті 8, 56, 129-1), включає, у тому числі, і право на виконання судового рішення, яке реалізується за допомогою створення державою умов і забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку (стаття 129-1 Конституції України, пункт перший статті 6 Конвенції).

Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, в тому числі і громадянами, які несуть обов`язок по дотриманню закону та виконанню рішення суду. А в протилежному випадку, нівелюється закон та справедливість, правова держава в цілому і сімейні цінності, зокрема.

Судова колегія вважає недоведеними аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не повно та не всебічно досліджено обставини справи, оскільки не враховано, що малолітній ОСОБА_4 не бажає спілкуватися із батьком і ця обставина встановлена судовим рішенням у справі № 686/32426/19.

Адже постановою Хмельницького міськрайонного суду від 29 липня 2020 року у справі № 686/32426/19 зазначених обставин не встановлено, а в мотивувальній частині зазначено, що в судовому засіданні ОСОБА_12 також пояснив, що бажає проживати із матір`ю, вона про нього турбується, з батьком проживати не бажає.

І враховуючи в сукупності права та інтереси малолітньої дитини і права та інтереси позивача, як батька дитини на час виникнення спірних правовідносин у цій справі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність ОСОБА_1 у цих деліктних правовідносинах наявність протиправної поведінки ОСОБА_2 у невиконання рішення суду по справі № 686/14512/17, заподіяння в зв`язку із цим йому шкоди і доведеності причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавачки шкоди та негативними наслідками. Відповідачка ж в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довела відсутність своєї вини у завданні позивачу моральної шкоди.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не дотримано вимог розумності та справедливості, судова колегія вважає їх безпідставними та голослівними.

Так, виходячи із положень ст. 23 ЦК України, оцінивши надані сторонами докази і встановивши надмірно тривалий характер правопорушення, що полягав у свідомому та систематичному невиконанні ОСОБА_2 з січня 2018 року рішення суду по справі №686/14512/17, врахувавши глибину та ступінь моральних страждань позивача, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_1 50000 грн моральної шкоди і цей розмір є таким, що відповідає глибині моральних страждань та хвилювань позивача щодо позбавлення його прав на зустрічі і спілкування з сином та на виконання його батьківських обов`язків по вихованню дитини і позбавлення участі батька у повсякденному житті дитини.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 12 вересня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай