П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року м. Київ

Справа № 370/858/22

Провадження: № 22-ц/824/9394/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,

секретар Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Басаргіної Олесі Петрівни в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 11 липня 2022 року, постановлену під головування судді Косенко А.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЬТАІР», про визнання права власності та стягнення неустойки за невиконання зобов`язань за договором,

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.05.2021 року між ним та ОСОБА_3 був укладений попередній договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Альтаір». Предметом вказаного договору є частка у розмірі 10 % статутного капіталу товариства у розмірі 121 200 грн, що становить 10 % статутного капіталу ТОВ «Альтаір» за ціною 8 301 000 грн, що є еквівалентом 300 000 доларів США. Згідно умов попереднього договору, основний договір повинен бути укладений через 35 днів з дня укладення попереднього договору, однак не пізніше 31.12.2021 року. В забезпечення виконання зобов`язань за попереднім договором 12.05.2021 року між ним, позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (поручителем) було укладено договір поруки, за яким остання поручилась за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за попереднім договором. 14.06.2021 року він, позивач, отримав від ОСОБА_3 листа, в якому остання зазначила про неможливість укладення основного договору, оскільки ціна вартості 10 % корпоративних прав ТОВ «Альтаір» є більшою, та запропонувала погодити нову вартість корпоративних прав у розмірі 400 000 доларів США. Отже, станом на 03.06.2022 року ОСОБА_3 не виконала взятих на себе зобов`язань щодо продажу 10 % частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір». У попередньому договорі сторони погодили, що у випадку відмови продавця з будь-яких причин продати 10 % частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір», покупець має право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з вимогою зобов`язати продавця виконати умови цього договору та/або зобов`язати укласти основний договір на умовах, передбачених попереднім договором. Також, у випадку відмови продавця продати покупцю 10 % частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір», продавець зобов`язується сплатити покупую неустойку у розмірі 0,1% від суми вартості корпоративних прав за кожен день прострочення виконання зобов`язання. За наведених обставин, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на 10 % частки, що становить 121 200 грн, статутного капіталу ТОВ «Альтаір» згідно укладеного між ОСОБА_3 та ним попереднього договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства від 12.05.2021 року; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свою користь неустойку у розмірі 8 301 грн за період з 16.06.2021 року по 15.06.2022 року.

Одночасно з поданням позову ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, мотивуючи свої вимоги тим, на теперішній час існує обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам та іншим посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань проводити будь-які дії щодо державної реєстрації відносно ТОВ «Альтаір» може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. У випадку здійснення дій щодо державної реєстрації змін до установчих документів, внесення записів, пов`язаних з розміром статутного капіталу та складу засновників (учасників) підприємства, зміна керівника, кінцевих бенефіціарів тощо, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його, позивача, правам та інтересам до ухвалення рішення по суті. Просив суд забезпечити позов шляхом заборони державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам державної реєстрації в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Альтаір» та заборонити вносити будь-які записи та відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичнихосіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Альтаір».

Ухвалою Макарівського районного суду міста Києва від 11 липня 2022 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено державним реєстраторам, приватним нотаріусам, іншим суб`єктам державної реєстрації в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Альтаір» та заборонити вносити будь-які записи та відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Альтаір».

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Басаргіна О.П. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову в забезпеченні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що достатньою мірою для забезпечення позову була б заборона саме ОСОБА_6 розпоряджатись своєю часткою або її частиною у статутному капіталі, яку мав намір придбати позивач. Але, заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо ТОВ «Альтаір» суттєво порушує права третіх осіб (інших учасників товариства), обраний позивачем захід забезпечення позову не відповідає заявленим позовним вимогам, перешкоджає господарській діяльності ТОВ «Альтаір», наслідком застосування якого стало незаконне відчуження майна товариства.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Басаргіна в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

16 вересня 2022 року ОСОБА_2 направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що він перебуває у м. Самбір Львівської області з метою зустрічі гуманітарного вантажу, що прямує з Німеччини до України, та подальшого його супроводження до м. Харкова.

20 вересня 2022 року до суду надійшло клопотання адвоката Лева Р.В. в інтересах ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи. В обґрунтування вказаного клопотання адвокат Лев Р.В. посилався на те, що про розгляд справи він дізнався лише 21 вересня 2022 року, натомість у цей же день він приймає участь в іншій справі. Також вказав про те, що ОСОБА_3 контактувала з людиною, хворою на COVID, а тому перебуває на самоізоляції.

Вирішуючи заявлені клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Посилаючись на неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку із необхідністю зустрічі та подальшого супровіду гуманітарного вантажу у Львівській області, ОСОБА_2 не долучив до клопотання про відкладення розгляду справи жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Не свідчить про поважність причин неявки в судове засідання представника ОСОБА_3 надання ним переваги щодо участі у розгляді іншої справи. При цьому, слід відмітити, що ОСОБА_3 про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Також, посилаючись на неможливість прибути в судове засідання ОСОБА_3 адвокат Лев Р.В. не наводить поважної причини, пов`язаної з карантинними обмеженнями. За відсутності об`єктивних причин (захворювання на коронавірусну хворобу, віднесення до групи ризику, наявність хронічного захворювання, тощо) та відповідних доказів така обставина, як контактування з людиною, хворою на COVID, в умовах адаптивного карантину не може вважатись поважною для відкладення розгляду справи.

Ураховуючи наведене, межі розгляду справ судом апеляційної інстанції, а також те, що у справі достатньо матеріалів для розгляду питання обґрунтованості забезпечення позову, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності учасників справи, які не з`явились.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами виник спір щодо права власності на 10 % частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір» внаслідок невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу, а також стягнення пені.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав, що відсутність відповідної заборони державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо ТОВ «АЛЬТАІР», частка якого є об`єктом спору в даній справі, може ускладнити процедуру захисту законних прав та інтересів позивача, адже у разі купівлі 10% частки у статутному капіталі ТОВ «АЛЬТАІР», останній мав би усі права та обов`язки учасника цього товариства, а відтак міг би управляти товариством шляхом участі в загальних зборах та голосування на них з будь яких питань, що можуть виникнути у його діяльності.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, суд у разі ухвалення рішення, яке обмежує процесуальні права учасника справи (вирішуючи питання про забезпечення позову), має врахувати, що таке обмеження повинно бути дійсно необхідним та ефективним для забезпечення виконання рішення в майбутньому, з одного боку, але не повинно тягнути за собою невиправданих обтяжень для осіб, процесуальні права яких обмежуються, з іншого боку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд маєз урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 вказано, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Зважаючи на те, що спір між сторонами виник лише щодо частки у статутному капіталі товариства «Альтаір», застосовані судом першої інстанції заходи забезпечення позову у виді заборони державному реєстраторові у проведенні реєстраційних дій щодо ТОВ «Альтаір» в цілому, не відповідають змісту порушеного, на думку позивача, права та не є співмірними із заявленими позовними вимогами в цій справі.

Забезпечуючи позов у вказаний спосіб, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обраний позивачем вид забезпечення позову може призвести до порушення збалансованості інтересів сторін, оскільки заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії обмежує інших учасників товариства у праві розпоряджатись належними їм частками.

Недотримання справедливого балансу (співмірності) при втручанні в право власності є порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім того, колегія суддів ураховує, що позивач у вересні 2021 року вже звертався з тотожним позовом до Трускавецького міського суду Львівської області. В рамках даної справи також було подано аналогічну заяву про забезпечення позову шляхом заборони державному реєстраторові у проведенні реєстраційних дій щодо ТОВ «Альтаір». Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 01.09.2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено. В подальшому, Львівським апеляційним судом ухвалу Трускавецького міського суду Львівської області від 01.09.2021 року було скасовано та відмолено в задоволенні заяви про забезпечення позову. А 06.06.2022 року Трускавецьким міським суду Львівської області позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду.

За правилами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Басаргіної Олесі Петрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 11 липня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура