Справа № 163/1468/22
Провадження № 2/163/261/22
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про зняття з майна арешту,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення, яким зняти арешт та оголошену заборону на відчуження з належного їй майна, що накладений:

- постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Любомльського РУЮ серії АА № 608817 від 28 квітня 2010 року, номер запису про обтяження 24248229 (спеціальний розділ), реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 9780030;

- постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Любомльського РУЮ серії ВП № 33786220 від 08 серпня 2012 року, номер запису про обтяження 24248513 (спеціальний розділ), реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 12869986.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що указаними постановами державного виконавця накладено арешт на усе належне їй на праві власності майно в рамках виконання виконавчих листів Любомльського районного суду від 02 лютого 2010 року № 2-507-09 та від 11 червня 2012 року № 2/0310/406/11. Виконавчі провадження за цими виконавчими листами у 2018 році були завершені, у зв`язку із повним виконанням судових рішень. Проте, маючи намір розпорядитися своїм майном, в нотаріальній конторі з`ясувала, що арешт з майна не знятий. На подану нею заяву Любомльський відділ ДВС відмовив у знятті цих обтяжень, у зв`язку із завершенням двох виконавчих проваджень з передбаченої п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року) підстави, а саме, відсутність у боржника майна. Проте вважає, що оскільки виконавчі листи повернуті стягувачам і повторно до примусового виконання не пред`являлися, самі виконавчі провадження завершені та знищені за закінченням строку зберігання, інших примусових стягнень немає, тому подальше перебування майна під арештом порушує її права власника, через що застосовані обтяження підлягають зняттю в судовому порядку.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач у позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідач Любомльський відділ ДВС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) свого представника до суду не направив, про причини неявки не сповістив, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дослідженням письмових доказів у справі встановлено підстави для закриття провадження у справі з наступних підстав.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено наявність відомостей про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна позивача ОСОБА_1 у вигляді накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження, а саме:

1) запис № 24248229 від 28 квітня 2010 року, який внесений на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС Любомльського РУЮ Зламанюка О.М. серії АА № 608817 від 28 квітня 2010 року;

2) запис № 24248513 від 14 серпня 2012 року, який внесений на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС Любомльського РУЮ Чишія В.О. серії ВП № 33786220 від 08 серпня 2012 року.

У наданій на заяву позивача ОСОБА_1 відповіді від 17 серпня 2002 року Любомльський відділ ДВС вказав на відсутність підстав для зняття арешту за вищевказаними постановами державних виконавців, у зв`язку із наявністю стосовно ОСОБА_1 двох виконавчих проваджень № 14346292 та № 14346039, які завершені на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Із наявної в автоматизованій системі виконавчих проваджень інформації встановлено, що на примусовому виконанні Любомльського районного відділу ДВС стосовно позивача як боржника перебували виконавчі листи Любомльського районного суду Волинської області, що видані у трьох цивільних справах, а саме:

1) у справі № 2-189 видані два виконавчі листи від 10 липня 2009 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 4481,04 гривень кредитної заборгованості та 81,00 гривень судових витрат. Виконавчі провадження за цими виконавчими листами за № 14346292 та № 14346039 завершені, а виконавчі листи повернуті стягувачу постановами від 29 листопада 2011 року та від 30 липня 2010 року, відповідно, на підставі п.2 ч.1 ст.47 (відсутність у боржника майна);

2) у справі № 2-507-09 видані два виконавчі листи від 02 лютого 2010 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь Волинської ОД Райффайзен Банк Аваль» 8135,01 гривень кредитної заборгованості та 333,35 гривень судових витрат. Виконавчі провадження за цими виконавчими листами № 18942572 та № 18948752 закінчені 02 грудня 2010 року та 10 листопада 2010 року, відповідно, на підставі п.8 ч.1 ст.49 (фактичне повне виконання рішення);

3) у справі № 2/0310/406/11 видані два виконавчі листи від 11 червня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Надра» 26127,29 гривень кредитної заборгованості та судових витрат по 130,63 гривень судового збору та 60 гривень витрат на ІТЗ з кожного. Виконавчі провадження за цими виконавчими листами № 33786220 та № 33786256 закінчені 26 листопада 2012 року на підставі п.8 ч.1 ст.49 (фактичне повне виконання рішення).

З інформації в АСВП також вбачається, що арешт на майно позивача був накладений в рамках виконавчих проваджень по виконанню виконавчих листів Любомльського районного суду, що видані на виконання рішень у цивільних справах № 2-507-09 та № 2/0310/406/11, які як вказано вище на стадії примусового виконання виконані в повному обсязі.

В той же час інформація про накладення арешту на майно позивача в межах виконання рішення суду у цивільній справі № 2-189 в АСВП відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснено у пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

В пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року.

У цій справі встановлено, що арешти на майно позивача ОСОБА_1 накладалися державними виконавцями в межах процедури примусового виконання судових рішень, ухвалених у цивільних справах. При цьому, відсутність підстав для зняття арешту з майна Любомльський відділ ДВС пов`язує із примусовим виконанням рішення суду у цивільній справі, в межах якого відсутні в АСМО відомості про застосування такого обтяження.

Позивач у всіх цих виконавчих провадження виступала як боржник.

Розділом VII ЦПК України передбачений порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Згідно із ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже, позивач, як боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду, яке ухвалено в порядку цивільної юрисдикції, реалізує своє право на оскарження постанови державного виконавця про накладення арешту на майно або бездіяльності виконавцю стосовно не зняття такого арешту шляхом звернення до суду, який видав виконавчий документ, з відповідною скаргою.

Звернення з вимогами про скасування арешту на майно в порядку позовного провадження можливе лише для осіб, які не є стороною виконавчого провадження (спадкоємців, іпотекодержателів, осіб, які вважають себе власниками майна тощо), адже такі вимоги будуть пред`являтися не в межах процедури контролю за виконанням судового рішення, а як різновид негаторного позову.

У даному випадку арешт на майно ОСОБА_1 був накладений з метою забезпечення виконання рішень суду, позивач у цих правовідносинах є боржником, а спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт, а тому ОСОБА_1 не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Аналогійні по суті висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 201/10187/18 (провадження № 61-6651св19), від 29 липня 2020 року у справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484св20), від 20 січня 2021 року у справі № 157/298/19 (провадження № 61-20261св19).

У ч.4 ст.263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду в позовному провадженні в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно із п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на підстави закриття провадження у справі позивач вправі звернутись до суду з клопотанням про повернення сплаченого нею при зверненні до суду з цим позовом судового збору.

Керуючись ст.ст.19, 255, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про зняття з майна арешту закрити.

Роз`яснити позивачу її право на звернення до суду зі скаргою в порядку розділу VII ЦПК України.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Головуючий: суддя О.С.Павлусь