Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5615/22 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І.М.
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/5615/22 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» про забезпечення позову,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн»,

на ухвалу судді Богунського районного суду м.Житомира, постановлену 22 червня 2022 року суддею Єригіною І.М. у м. Житомирі, повний текст ухвали складено 22 червня 2022 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (надалі - Товариство, ТОВ «Преміум Лігал Колекшн») звернулося до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, у якій просило з метою реального виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а саме: 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 та 54/100 частин будинку АДРЕСА_2 до часу ухвалення рішення судом за позовом, який буде подано ним до суду. Вважає, що такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими Товариством позовними вимогами та не порушуватиме права третіх осіб.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

В апеляційній скарзі Товариство, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

На думку заявника, суд не врахував твердження Товариства стосовно того, що з метою уникнення виконання зобов`язання за кредитним договором відповідачі можуть у будь-який час відчужити своє нерухоме майно у власність інших осіб, що унеможливить виконання рішення суду та задоволення кредиторських вимог. Отже, у разі незастосування заходів забезпечення позову у справі існує можливість несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням рішення суду.

Також, суд не взяв до уваги, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно має тимчасовий характер та застосовується лише на період судового розгляду. Окрім того, обраний Товариством захід полягає у позбавленні відповідача можливості лише розпоряджатися нерухомим майном, однак він зможе повноцінно володіти та користуватися ним. Окрім того, вказало, що сукупна вартість нерухомого майна відповідачів складає 82000 доларів США та є меншою за розмір заборгованості відповідачів за укладеними договорами, що свідчить про співмірність обраних Товариством заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, однак суд на це уваги не звернув.

При цьому, суд безпідставно не застосував правових висновків Верховного Суду, викладених в ухвалах від 30.07.2020 у справі №761/869/20, від 24.07.2020 у справі №208/8132/19, від 22.06.2020 у справі №766/3698/20, від 28.02.2020 у справі №753/17628/19. Зокрема, Касаційний цивільний Суд в ухвалі від 06.04.2021 у справі №752/16926/20 зазначив: "Варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог".

На його думку, суд, не врахувавши висновку Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №573/1832/20, застосував надмірний тягар доказування, адже у Товариства немає можливості надати докази, що свідчать про намір відповідачів відчужити своє майно, проте, заявником суду надано обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту.

Відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

В судовому засіданні представник Товариства ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом (ч. 4 ст. 152 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що Товариство має намір звернутися із позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Заява обґрунтована тим, що на день подання такої у відповідачів залишається непогашена заборгованість за кредитним договором №28/03/2008/840-Н/74 від 28.03.2008, укладеним між ВАТ КБ "Надра" (правонаступником якого є ТОВ «Преміум Лігал Колекшн») та ОСОБА_1 у розмірі 96875,78 доларів США. Також у заяві вказано, що для забезпечення ОСОБА_1 виконання зобов`язання за договором кредиту ОСОБА_2 у даному договорі виступила поручителем. Окрім того, в рамках кредитного договору між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого стало нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_3 , власником якої є позичальник. Оскільки вартість іпотечного майна є значно нижчою за розмір заборгованості, Товариство (як новий кредитор) просить накласти арешт на інші об`єкти нерухомого майна, які є у власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з метою забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що Товариством не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Зокрема, вказав, що у заяві про забезпечення позову відсутні будь-які посилання на докази, які б свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на відчуження чи підготовку до відчуження своєї нерухомості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, враховуючи наступне.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. Отже, при поданні заяви про забезпечення позову недостатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Подана заява про забезпечення позову не містить доказів про існування обставин, які унеможливлять виконання рішення суду, у разі невжиття, вказаного в заяві виду забезпечення позову, зокрема, заява не містить обґрунтування ризиків здійснення відповідачами будь-яких дій направлених на відчуження майна, а заявником не наведено будь-яких підстав необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно до подання позовної заяви у визначений заявником спосіб.

У матеріалах справи також відсутні докази, які б підтверджували доводи скаржника про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду в подальшому, тобто посилання Товариства на доведеність даних обставин ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає положенням ст. 81 ЦПК України.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи дійшов правильного висновку про відсутність підстав забезпечення позову до його пред`явлення.

Судові рішення, на які посилається в апеляційній скарзі Товариство, не мають преюдиційного значення для вирішення питання про забезпечення позову у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову за наявності іпотечного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Окрім того, слід зазначити, що Товариство просить накласти арешт на: 1/4 частину квартири АДРЕСА_4 та 54/100 частин будинку АДРЕСА_5 , зазначаючи, що це майно належить боржникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В той же час, надані заявником до заяви про забезпечення позову докази, а саме Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 31.01.2022, свідчить про те, що право власності на квартиру АДРЕСА_4 по 1/4 частині належить наступним особам: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а право власності на будинок АДРЕСА_5 в частці 54/100 належить ОСОБА_8 і 46/100 - ОСОБА_6 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Постановлена судом першої інстанції ухвала є законною і обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» залишити без задоволення, а ухвалу судді Богунського районного суду м.Житомира від 22 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 08 вересня 2022 року.