РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/15311/21

Провадження № 22-ц/4815/635/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.

секретар судового засідання Мороз А. В.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2022 року у складі судді Левчука О. В., ухвалене в м. Рівне о 15 годині 18 хвилин, повний текст рішення складено 24 січня 2022 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 17.12.2012 року був укладений договір відступлення права вимоги, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло право грошової вимоги відносно боржників Публічного акціонерного товариства «Акціонерний-комерційний промислово-інвестиційний банк», в тому числі до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит №725/05 від 22.06.2005 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24.07.2017 у справі №569/19213/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором про іпотечний кредит №725/05 від 22 червня 2005 року станом на 09 лютого 2017 року в розмірі 1342607, 79 грн., яка складається з наступного: заборгованість за процентами в розмірі 789 606,26 грн., пеня за останній календарний рік в розмірі 553 001,53 грн. та понесені судові витрати по справі в розмірі 32539,48 грн. Таким чином, ТОВ "Кредитні ініціативи" наділено правом грошової вимоги до відповідачів. На суму заборгованості в розмірі 1 342 607, 79 грн, яка визначена рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24.07.2017 у справі №569/19213/14-ц, були нараховані 3% річних та інфляційні втрати за період з лютого 2017 по травень 2019 року, загальний розмір яких станом на 09.07.2021 року складає 437 423, 47 грн, з яких: 3 % річних в сумі 91 701, 95 грн та інфляційні втрати в сумі 345 721, 52 грн, які і просило стягнути на свою користь з відповідачів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2022 року у задоволенні вказаного позов відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 3% річних вмотивоване передбаченим законом обов`язком боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити три проценти річних від простроченої суми, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що позивачем не було надано суду первинних бухгалтерських документів щодо погашення кредиту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тобто, не доведено заявлену суму заборгованості належними, допустимими та достовірними доказами, що є прямим обов`язком позивача.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат вмотивоване передбаченим законом обов`язком боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та обґрунтоване тим, що оскільки позика надавалась в іноземній валюті, інфляційній втрати стягненню не підлягають, адже втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідачами не було подано обґрунтованого відзиву на позовну заяву із власними доводами та запереченнями позовних вимог та їх підставності. Вважає помилковим висновок місцевого суду про недоведеність позовних вимог у зв`язку з неподанням первинних бухгалтерських документів щодо погашення кредиту та пояснює, що стороною відповідача не заперечувалося факту погашення заборгованості на підставі рішення суду від 24.07.2017р., тобто між сторонами не було спору щодо стягнення основної суми боргу за кредитом. Доводить, що стягнення боргу у національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання та зазначає, що визначений судовим рішенням розмір заборгованості в сумі 1342607,79 грн. вказаний без доларового еквіваленту, а тому права позивача не були захищені від знецінення національної валюти внаслідок знецінення. Заперечує також подання відповідачем заяви про застосування строків позовної давності та пояснює, що в договорі сторони передбачили договірне збільшення строку позовної давності тривалістю п`ять років. З наведених міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 22 червня 2005 року між ПАТ «АК Промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №725/05 на підставі якого відповідачу було надано кредит в розмірі 10000 доларів США зі сплатою 13 процентів річних за користування кредитом зі строком остаточного повернення не пізніше 11 червня 2015 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язання за цим договором відповідно до п.4 передана двокімнатна квартира у АДРЕСА_1 загальною площею 63,8 та 34,9 кв.м. та нежитлове приміщення першого поверху в АДРЕСА_2 , загальною площею 213,5 кв.м.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 22 червня 2005 року між ПАТ «АК промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №727/05, за яким останній несе солідарну відповідальність у випадку неналежного виконання умов договору про іпотечний кредит №725/05 від 22 червня 2005 року.

17.12.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на підставі договору про відступлення права вимоги набуло право грошової вимоги відносно боржників Публічного акціонерного товариства «Акціонерний-комерційний промислово-інвестиційний банк», в тому числі й до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит №725/05 від 22.06.2005.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24.07.2017 року у справі №569/19213/14-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором про іпотечний кредит №725/05 від 22 червня 2005 року станом на 09 лютого 2017 року в розмірі 1 342 607, 79 грн. (один мільйон триста сорок дві тисячі шістсот сім гривень 79 копійок), яка складається з наступного: заборгованість за процентами в розмірі 789 606,26 грн. та пеня за останній календарний рік в розмірі 553 001,53 грн. та понесені судові витрати по справі в розмірі 32 539,48 грн..

Зазначеним рішенням суду встановлено, що внаслідок укладення 17.12.2012 року договору відступлення права вимоги відбулася заміна кредитора: зокрема, ТзОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №725/05 від 22 червня 2005 року. Визначено, що у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення заборгованості, рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 30 липня 2014 року позовом ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено в частині звернення стягнення на нежитлове приміщення першого поверху, що складає ідеальну частку будівлі у АДРЕСА_2 . В частині звернення стягнення на квартиру відмовлено у відповідності до вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Процесуальним законом визначено обов`язок учасника надавати належні, достовірні і достатні докази на підтвердження своїх доводів. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України від 30.12.1998 № 566. Лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Товариством на підтвердження своїх вимог до відповідачів не було надано суду первинних бухгалтерських документів щодо погашення кредиту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.). Враховуючи наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та неподання позивачем належних та допустимих доказів щодо погашення кредиту, суд позбавлений можливості вважати, що розмір заборгованості відповідачів перед позивачем, а також суми 3% річних та інфляційних втрат, зазначені в розрахунку є правильними. При цьому, доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, з врахування погашення кредиту є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір, адже розрахунок фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і за відсутності первинних бухгалтерських документів не може слугувати правовою підставою для стягнення заявлених сум.

Також необхідно зазначити, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17, а аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та безпідставність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Гордійчук С. О.