Справа № 454/4757/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

03 жовтня 2022 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Великомостівської міської ради Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду 14.12.2021р. та просить визначити місце проживання спільних малолітніх дітей сторін разом з ним.

Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та в них є двоє спільних неповнолітніх дітей: дочка ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , які проживають разом з ним.

Відповідачка з ними не проживає, хоча зареєстрована в одному помешканні, не дбає про дітей та сім`ю, самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків, застосовує фізичну силу до дітей, влаштовує словесні конфлікти з позивачем, зрадила йому в подружній вірності.

Він забезпечив дітям належні умови проживання, дочки прихильні до нього як до батька та бояться відповідачки, вони виховуються в позитивній атмосфері, а тому вважає, що визначення місця проживання дитини разом з ним відповідатиме інтересам останніх.

Представник позивача - адвокат Матвійчук Г.М. подала заяву, в якій позов підтримала, просила розгляд справи проводити у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.

Відповідач в судове засідання не прибула, причин неявки не повідомила, відзиву на позов та заяви про розгляд справи у її відсутності не подала.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює у справі заочне рішення.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

12.06.2007р. між сторонами зареєстровано шлюб, та в них є спільні діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвами про народження.

З довідки №179 від 17.05.2021р. та акта від 12.10.2021р. встановлено, що спільні неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем, де їм забезпечено належні умови.

Спільна дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає на неврологічні захворювання, потребує встановлення діагнозу та призначення лікування за зверненням обох батьків, що ігнорує відповідачка, навчається в КЗ ЛОР «НРЦ І-ІІ ступенів «Світанок», де навчання дається їй важко, потребує індивідуальної роботи, батько відповідально ставиться до її навчання та виховання, що встановлено з довідки №186 від 29.09.2021р., характеристики №99 від 07.09.2021р., висновком №ІРЦ-85601/2021/275470 від 14.09.2021р.

Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої 1, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

З наведеного випливає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Крім того, відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Також, Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Судом встановлено, що спільні діти сторін тривалий час проживають разом з батьком ОСОБА_1 .

Позивачем створені належні умови для проживання та розвитку дітей, останній постійно піклується ними, бере участь у духовному та фізичному розвитку, матеріально забезпечує їх.

Суд враховує інтереси малолітніх дітей, їх сталі соціальні зв`язки дитини з батьком, їх психологічний стан, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також сформоване і стале середовище проживання, навчання та розвитку.

В свою чергу, відповідачка байдуже ставиться до своїх обов`язків щодо дітей, що стверджується наявними у справі та дослідженими судом доказами.

Таким чином, досліджені судом докази доводять ту обставину, що проживання неповнолітніх дітей разом з батьком буде відповідати їх інтересам та сприятиме нормальному розвитку останніх.

Аналогічною є також позиція органу опіки та піклування Великомостівської міської ради Львівської області, викладена у висновку №58 від 08.06.2022р., з яким суд повністю погоджується.

Відповідно до положення ст.137 ЦПК України, згідно частини четвертої та п`ятої якої, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, в розрахунку витрат на правову допомогу визначено, що за підготовку справи до судового розгляду позивач поніс витрати в сумі 1500грн., які суд визнає такими, що підлягають відшкодуванню відповідачем.

Оскільки справа розглянута у відсутності сторін та представника позивача, то витрати на участь в двох судових засіданнях в загальному розмірі 1500грн. не підлягають стягненню, так як представник позивача не приймала участі в жодному судовому засіданні.

Також, в позові зазначено витрати на сплату судового збору з врахуванням послуг банку в загальному розмірі 958грн.

Однак, витрати сторони на оплату послуг банку під час внесення платежів, не є судовими витратами в розумінні ст.133 ЦПК України.

За таких підстав, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати у виді судового збору в сумі 908грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їхнім батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім)грн. судового збору та 1500 (одну тисячу п`ятсот)грн. витрат на правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуто за заявою відповідача, поданою до Сокальського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або двадцяти днів з дня отримання копії рішення, якщо воно не було вручене в день його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Великомостівської міської ради Львівської області, місцезнаходження: вул.Шевченка,6, м.Великі Мости, Червоноградський район, Львівська

Головуючий: М. Я. Адамович