Провадження № 22-ц/801/1540/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Ковальчук О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Іщук Т. П. в залі суду у м. Вінниці, зі складенням повного тексту судового рішення 27 червня 2022 року,

в цивільній справі № 127/10364/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Першої Вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона з 2009 року по день його смерті проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та жінка. Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, надавали один одному моральну підтримку та матеріальну допомогу, купували майно та спільно ним користувалися, допомагали один одному, проводили ремонт в квартирі, в якій проживали. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, знала, що інших спадкоємців у нього немає, ОСОБА_3 заповіт не складав, на день його смерті вона фактично проживала з ним та вступила в управління та володіння спадковим майном, але через відсутність реєстрації шлюбу не може оформити її нотаріально.

Позивач вказує, що з 2009 року вони разом проживали в вказаній в квартирі, а в 2018 році позивач зареєструвала своє місце проживання за цією адресою. Ця квартира належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 березня 2018 року, яку він отримав після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач зазначає, що після смерті матері вона одна піклувалася про ОСОБА_3 , здійснювала за ним догляд, здійснила його поховання, як дружина провела всі поховальні обряди. На даний час вона продовжує мешкати у цій квартирі та сплачує всі комунальні платежі.

Протягом шестимісячного строку позивач звернулася з відповідною заявою до нотаріуса, який відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання нею доказів факту спільного проживання зі спадкодавцем. При цьому позивачу стало відомо, що із заявою до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 , яка зазначила, що помер її брат та інших спадкоємців немає.

Позивач вказує, що за весь час проживання з ОСОБА_3 вона ніколи не бачила ОСОБА_2 , ніколи не чула про неї і від чоловіка знала, що ніякої сестри в нього немає.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду, а тому просила встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009 року до дня його смерті, а також визнати за нею як спадкоємицею право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2021 року було відкрите загальне позовне провадження та до участі в справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Першу Вінницьку державну нотаріальну контору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2022 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 16 травня 2018 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судом встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу лише з 16 травня 2018 року та до 01 вересня 2019 року в суду відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому дійшов висновку, що в задоволені позову в цій частині необхідно відмовити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 червня 2022 року виправлено описку, допущену в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2022 року у вказаній цивільній справі 127/10364/21, змінено в другому абзаці резолютивної частини рішення дату смерті ОСОБА_3 з « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат на правничу допомогу в цій справі.

27 липня 2022 року позивач ОСОБА_1 через суд першої інстанції подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2022 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ухвалити нове, яким встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009 року до дня його смерті.

Скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу лише з 16 травня 2018 року по день смерті ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , є незаконним, необґрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому, місцевим судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають викладеним у судовому рішення обставинам справи. Вказує, що проживала з ОСОБА_3 з 2009 року, про що свідчить те, що у неї на зберіганні є всі документи, як правовстановлюючі, так і документи чоловіка, фотокартки, квитанції та свідоцтва, також в матеріалах справи знаходяться всі документи, які підтверджують, що вона поховала його матір. А потім і чоловіка. Крім того, цей факт підтвердили свідки сусіди, які проживають у їхньому будинку вже тривалий час і вони з ними кожного дня зустрічалися, та які добре знали їхню сім`ю, знали, що вони вели спільне господарство, ходили разом на роботу, святкували свята. Отже, на думку скаржника, факт її спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з січня 2009 року до дня його смерті, підтверджено допустимими, достовірними і неспростовними доказами.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, мотивуючи тим, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 серпня 2022 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 23 серпня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з тим, що її адвокат зайнята в іншому судовому засіданні, при цьому доказів на підтвердження вказаних нею обставин не надала.

Представник третьої особи Першої Вінницької державної нотаріальної контори до суду не з`явився, направив повідомлення про розгляд справи без представника нотаріальної контори у зв`язку з значною зайнятістю нотаріусів, у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Колегія суддів апеляційного суду, розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, ухвалила здійснити розгляд справи в порядку апеляційного провадження з огляду на належне, завчасне повідомлення учасників справи про місце, день та час судового засідання, що не суперечитиме нормам статті 372 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов до наступних висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2019 року (а.с.7, т.1.).

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.68, т.1).

25 березня 2020 року з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 (а.с.74, т.1). Остання є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_2 від 17 квітня 1963 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 08 січня 1954 року, копією свідоцтва про одруження батьків ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 30 січня 1962 року, архівною довідкою про склад сім`ї від 23 січня 2020 №Н-25, витягами з державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження батька ОСОБА_3 від 21 серпня 2021 року № 4 та матері ОСОБА_2 від 21 серпня 2021 року №4.

За життя ОСОБА_3 заповіт не склав.

ОСОБА_3 проживав в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира належала останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 березня 2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №2-726 (а.с.8, т.1). Попередньо ця квартира належала його матері ОСОБА_4 , яка до своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) проживала за цією ж адресою, що не заперечується сторонами.

За даними довідки від 05 липня 2012 року №1397, виданої ПП «Мешканець» до складу сім`ї ОСОБА_4 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , входить ОСОБА_3 (а.с.101,185 т.1).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 12 червня 2013 року №1972, виданої ТОВ «Житлово-експлуатаціне об`єднання» за адресою спірної квартири зареєстровані дві особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ( а.с.167, т.1).

За відомостями, викладеними в акті обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянина, який потребує соціального обслуговування (надання соціальних послуг), складеного по АДРЕСА_1 працівниками Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) 12 грудня 2011 року щодо ОСОБА_4 , продовженого до 30 грудня 2012 року та до 30 грудня 2013 року, а також від 12 грудня 2012 року, продовженого до 30 грудня 2013 року складеного щодо ОСОБА_3 , відомості про проживання інших осіб за цією адресою, крім ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відсутні (а.с.155, 180 т.1).

Крім того, в цьому акті містяться відомості про те, що ОСОБА_3 є одиноким.

Аналогічні відомості про нього як одиноку особу міститься і в його заяві від 11 жовтня 2011 року, поданій на ім`я начальника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Вінниці (надалі - Центр), (а.с.170, т.1).

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надавалися соціальні послуги Центром, про що укладені договори від 01 грудня 2010 року на термін до 01 грудня 2011 року, які надалі продовжені до 30 грудня 2012 року та від 30 грудня 2012 року на термін до 30 грудня 2013 року (а.с.151 -154, 163-166, 176-179, 187-190, т.1).

Матеріали справи містять заяви соціального працівника Центру датовані квітнем 2013 року, які збереглися в архівних справах ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та надані Центром, щодо поведінки ОСОБА_3 та неможливості його обслуговування (а.с.192-193, т.1).

ОСОБА_3 був особою з інвалідністю ІІ групи (копія довідки серії 10 ААА №308565 від 28 січня 2010 року, а.с.184, т.1).

Померлий перебував на обліку в Комунальному закладі «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І.Ющенка» та, як слідує з матеріалів справи, рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2013 року в справі №127/7953/13-ц, від 15 серпня 2014 року в справі №127/17301/14-ц, від 11 лютого 2015 року в справі №127/239/15-ц були задоволені заяви про надання ОСОБА_3 психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Факт його лікування підтверджується також і дослідженими в судовому засіданні медичними картками №1048 хворого денного стаціонару поліклініки та медичними картками стаціонарного хворого №8794 та 951, наданими Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради».

Як встановлено з даних цих медичних карток в 2013 році ОСОБА_3 в лікарні провідувала соціальний працівник ( ОСОБА_5 ) та племінниця ( ОСОБА_6 ), особисті дані яких та номера їх засобів зв`язку, а також його матері ( ОСОБА_4 ) наявні в медичній картці. Відомостей про дружину чи інших осіб, на яких би вказував ОСОБА_3 , картки за цей період не містять. Крім того медична картка № 951 містить заяву мешканців будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 від 20 лютого 2013 року на ім`я головного лікаря Вінницької обласної клінічної лікарні ім. О. І. Ющенка про необхідність проведення лікування ОСОБА_3 , який до гостіталізації вів себе агресивно та своєю поведінкою створював загрозу для життя мешканців, а також необхідність оформити йому опікунство, так як його мати, з якою він проживає, хвора та пожила жінка і не здатна забезпечити достатній нагляд та догляд за ним (а.с.117, т.1).

Судом також оглянута цивільна справа №127/239/15-ц за заявою Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради» про продовження ОСОБА_3 амбулаторної психіатричної допомоги, рішенням в якій заява задоволена. Будь-яких відомостей про проживання з ним якихось інших осіб матеріали цієї справи не містять.

Медична картка №8794 від 12 серпня 2019 року містить інформацію про ОСОБА_1 , як цивільну дружину ОСОБА_3 . Дані відомості зафіксовано в огляді лікарем-психіатром в приймальному відділенні від 12 серпня 2019 року, усвідомленій згоді особи на госпіталізацію до психіатричного закладу та інших документах, що містяться у картці. Крім цього, з відомостей в картці слідує, що ОСОБА_1 купувала йому ліки (призначені та надавалися також ліки, що не ввійшли до національного переліку).

Крім того, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 16 травня 2018 року має зареєстроване місце проживання в цій квартирі, що підтверджується копією її паспорту, а також відповіддю Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 28 вересня 2021 року №04-00-011-64395 (а.с.43, т.2).

За повідомлення Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 16 серпня 2021 року №08-00-098-54874 ОСОБА_3 по спірній квартирі була призначена житлова субсидія на 1 особу, яка була припинена з 16 травня 2018 року та як одержувачі інших видів допомог протягом 2009-2019 років ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на обліку у відділі адресних державних допомог не перебували (а.с.198, т.1).

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 в період з січня 2009 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції й відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказувала, що з ОСОБА_3 вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009 року до дня його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Як установлено судом, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вимогою встановлення факту проживання однією сім`єю з 2009 року з померлим ОСОБА_3 , як на докази посилається на показання свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 , їх спільне з ОСОБА_3 фото та акт проживання.

При оцінці показань вказаних свідків, судом першої інстанції враховано, що їх свідчення не можуть мати вирішальне значення.

Крім того, місцевим судом взято до уваги, що надані позивачем фотографії не можуть бути підтвердженням того, що вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю з 2009 року, зазначені докази не перебувають в узгодженому та логічному взаємозв`язку з іншими наявними у матеріалах справи доказами, а в певній частині навіть суперечать їм, як-то доказам надання соціальних послуг померлому в 2011-2013 роках, зверненню мешканців в 2013 році, відомостям в медичних картах 2013 року, матеріалам цивільної справи за 2015 рік.

Щодо наданої копії товарного чека від 13 жовтня 2017 року, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 (а.с.23, т.2) про встановлення пам`ятника, то вказаний доказ суд визнав неналежним доказом та таким, що не підтверджує перебування позивача в фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим.

Акт проживання ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_2 від 01 липня 2020 року №12325, підтверджує її проживання на момент обстеження, а не в період 2009-2019 року. Як встановлено судом першої інстанції, позивачка з 16 травня 2018 року зареєстрована в спірній квартирі та з цього моменту ОСОБА_3 припинено надання субсидії.

Згідно з відомостями, які наявні в медичній картці стаціонарного хворого № 8794, наданої Комунальним некомерційним підприємством «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради», ОСОБА_1 є цивільною дружиною ОСОБА_3 . Дані відомості зафіксовано в огляді лікарем-психіатром в приймальному відділенні від 12 серпня 2019 року, усвідомленій згоді особи на госпіталізацію до психіатричного закладу та інших документах, що містяться у картці. Крім цього, з вказаних документів слідує, що ОСОБА_1 турбувалася про ОСОБА_3 , купувала йому ліки. Тобто померлий визнавав її як дружину.

Оцінюючи дані докази в їх сукупності та логічному взаємозв`язку з іншими доказами суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доведеними обставинами спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є факт їх проживання в період з 16 травня 2018 року по день його смерті, час коли вони спільно проживали, турбувалися один про одного та вели спільне господарство.

Показання свідків, які були допитані судом першої інстанції в судовому засіданні, ґрунтуються на їх особистому суб`єктивному сприйнятті та є їх власною думкою, показання свідків не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання, а з урахуванням усіх вищевикладених мотивів, апеляційний суд дійшов до висновку про недоведеність твердження позивача про те, що з січня 2009 року до 01 вересня 2019 вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки це є лише її власним твердженням, натомість докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, за цей період, позивачем не надано.

Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

За змістом статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: 08 грудня 2021 року у справі N 531/295/19 ( провадження N 61-3071св21), від 12 грудня 2019 року у справі N 466/3769/16 (провадження N 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі N 522/25049/16-ц (провадження N 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі N 712/14547/16-ц (провадження N 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі N 490/10757/16-ц (провадження N 61-42601св18).

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно дослідивши обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник