Номер провадження: 22-ц/813/1244/22
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року Позов ОСОБА_3 - задоволено.

Виділено в користування ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 12,4 кв.м. та житлову кімнату, площею 15,1 кв.м., які розташовані в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вищевказаним заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в порядку ст. 352 ЦПК України подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року- без змін (а.с. 118).

ОСОБА_4 не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо її змісту і вимог до апеляційного суду не направили.

В судове засідання, призначене на 25.08.2022 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку SMS та довідками про доставку електронного листа.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 15.08.2022 року надійшло до суду клопотання, у якому представник апелянта просить провести судове засідання та розглянути доводи апеляційної скарги у відсутність сторони апелянта.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване заочне рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради народних депутатів 24.01.1997 року, на праві спільної часткової власності належить 1/11 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (на теперішній час - АДРЕСА_1 ).

Після набуття права спільної часткової власності, частки співвласників у домоволодінні змінились у зв`язку з добудовою додаткових приміщень.

Судом встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в фактичному користуванні позивача знаходяться житлова кімната 2.2., площею 12,4 кв.м. та житлова кімната 2.3., площею 15,1 кв.м.

Ухвалюючи оскаржуване заочне рішення суду, районний суд вважав за необхідне виділити в користування ОСОБА_3 житлову кімнату, площею 12,4 кв.м. та житлову кімнату, площею 15,1 кв.м., які розташовані в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про скасування судового рішення на підставі п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване рішення суду першої інстанції безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.12.2018 року у справі 910/22354/15.

При перегляді справи апеляційним судом встановлено, що оскаржуваним судовим рішенням було вирішено питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника ОСОБА_1 .

Так, у апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 січня 1997 року за № НОМЕР_1 , зареєстрованого та записаного в реєстраційну книгу під номером 6-6327, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належала 1/11 частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім ОСОБА_1 , вищевказане домоволодіння перебуває у спільній частковій власності наступних осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

ОСОБА_1 зазначає, що при приватизації домоволодіння, виділу в натурі належних кожному із власників часток не проводилося, поділ не проводився, порядок користування домоволодінням не визначався.

Згодом, розмір часток співвласників домоволодіння змінився. Зокрема 22.12.2010 року, співвласник домоволодіння - ОСОБА_4 , зі згоди інших співвласників, здійснила перебудову частки домоволодіння. За згодою співвласників був проведений перерахунок часток, а 02.06.2011 року ОСОБА_4 було видане свідоцтво про право власності на 43/50 частини домоволодіння, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_2 та витягом про державну реєстрацію прав від 16.06.2011 року серії НОМЕР_3 .

Іншим десятьом співвласникам: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з того часу належить 7/50 частин домоволодіння в рівних частках.

Після проведення перерахунку ідеальних часток домоволодіння, виділення в натурі належних співвласникам часток також не проводилося, порядок користування не визначався.

Однак, в 2017 році, одна із співвласниць домоволодіння - ОСОБА_3 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою про виділення їй в користування в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , площею 12,4 кв.м. та № 2.3, площею 15,1 кв.м., за наслідками розгляду якої оскаржуваним заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.10.2018 року по вказаній цивільній справі її позовні вимоги були задоволені та виділено в користування позивача житлову кімнату, площею 12,4 кв.м. та житлову кімнату, площею 15,1 кв.м., які розташовані в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Апелянт ОСОБА_1 зазначає, що ухвалення вищевказаного судового рішення та виділення співвласнику домоволодіння - ОСОБА_3 в користування житлової кімнати, площею 12,4 кв.м. та житлової кімнати, площею 15,1 кв.м., зачіплює та порушує його права, як співвласника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки до участі у вказаній цивільній справі він не залучався, у зв`язку із чим було порушене його право на захист належного йому права власності у спільній частковій власності та похідного від нього права на користування приміщеннями в спільній частковій власності. Зазначене підтверджується копіями документів, які знаходяться в матеріалах справи.

Однак, суд першої інстанції на вищевказані обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_3 та виділення їй у користування житлової кімнати, площею 12,4 кв.м. та житлову кімнату, площею 15,1 кв.м., які розташовані в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 без залучення інших співвласників зазначеного будинковолодіння.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 та будиковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , є одним і тим самим об`єктом.

Відповідно до ч. ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 4 частини 3 ст. 376 УПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, та прийнято судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2018 року - скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05.09.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда