КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 2-ві/824/56/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Київського апеляційного суду Вербової І.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київського державного музичного ліцею імені М.В. Лисенка про визнання дій директора школи незаконними,

в с т а н о в и в:

У провадженні Київського апеляційного суду перебуває цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2022 року про відмову у задоволенні позову про визнання дій директора Київського державного музичного ліцею імені М.В. Лисенка незаконними.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року визначено колегію суддів для розгляду даної справи за № 761/34428/20 у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Невідома Т.О., судді: Нежура В.А., Вербова І.М.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи на 5 жовтня 2022 року о 15 год. 20 хв.

29 вересня 2022 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Вербової І.М. від розгляду справи № 761/34428/20 з підстав наявності обставин, які викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності цієї судді.

Заяву про відвід позивач обґрунтував тим, що він брав участь у розгляді Київським апеляційним судом, до складу якого входила суддя Вербова І.М., цивільної справи № 759/10958/19. В судовому засіданні 8 грудня 2020 року вказана суддя, суттєво підвищивши голос, зробила йому зауваження щодо неправильного використання медичної маски в період дії карантинних обмежень, встановлених постановами Кабінету Міністрів України, що у свою чергу означає, що питання пандемії Covid-19 є достатньо чутливим для судді Вербової І.М., тоді як предмет і підстави позову у даній справі прямо пов`язанні з пандемією Covid-19 та введенням карантину в закладі освіти. На його думку, суддя Вербова І.М. не може об`єктивно і неупереджено розглядати дану цивільну справу за його позовом, оскільки вбачається її упереджене ставлення до максимальної небезпеки вказаної хвороби і необхідності вживати максимально можливих, навіть нераціональних, заходів щодо уникнення будь-яких контактів людей під час пандемії Covid-19. Тобто, у нього є обґрунтований сумнів в об`єктивності судді Вербової І.М. виключно у зв`язку з світоглядним підходом до пандемії Covid-19, сформованою системою поглядів, яка викликана певними страхами, які природно притаманні людині, певною ірраціональною поведінкою, яку він спостерігав, приймаючи участь в судовому засіданні щодо питань, пов`язаних з карантинними обмеженнями.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року справу передано до канцелярії суду для автоматизованого визначення суді у відповідності до частини першої статті 33 ЦПК України у зв`язку з визнанням відводу необґрунтованим.

Після проведення автоматизованого розподілу судової справи між суддями на виконання вимог статті 33 ЦПК України питання про відвід вирішується Київським апеляційним судом у складі судді Ігнатченко Н.В. без повідомлення учасників справи згідно положень частини восьмої статті 40 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та обставини заявленого відводу, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

У частині четвертій статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (Білуха проти України, N 33949/02, § 49 - 52, від 9 листопада 2006 року).

Як вбачається зі змісту заявленого відводу судді Київського апеляційного суду Вербової І.М., позивачем фактично висловлено незгоду із зробленим йому зауваженням під час розгляду іншої цивільної справи № 759/10958/19 щодо дотримання маскового режиму в період дії карантинних обмежень в умовах запровадження на території України карантинних заходів у зв`язку із запобіганням поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, що не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності зазначеної судді.

Так, головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Одночасно висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням, в тому числі процесуальним, або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує.

При аналізі змісту поданої заяви про відвід та матеріалів справи не встановлено, що в очах розумного спостерігача може виникнути сумнів в неупередженості або об`єктивності судді Вербової І.М. під час розгляду даної справи № 761/34428/20 по суті спору, а доводи ОСОБА_1 фактично зводяться до його незгоди із процесуальними рішеннями суду в судовому засіданні по іншій цивільній справі, в якій він приймав учать у грудні 2020 року, та власних припущеннях і розумінні наслідків недотримання встановлених в приміщенні Київського апеляційного суду карантинних обмежень, що в силу вимог частини четвертої статті 36 ЦПК України не може слугувати належною і достатньою підставою для відводу.

Апеляційний суд відзначає, що незгода сторони з процесуальними рішеннями суду (судді), що прийняті в межах його повноважень, реалізованих згідно з вимогами процесуального закону, не може слугувати підставою для його відводу та вказувати на наявність сумнівів в неупередженості судді - членів колегії суддів у справі.

За таких обставин посилання ОСОБА_1 не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України для відводу судді Київського апеляційного суду Вербової І.М. від розгляду даної цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2022 року, відтак у задоволенні його заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Київського апеляційного суду Вербової І.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київського державного музичного ліцею імені М.В. Лисенка про визнання дій директора школи незаконнимивідмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко