Справа № 944/4870/19
Провадження №2/944/211/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білецької М.О.

за участю секретаря судового засідання Хархаліс Л.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

26.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів в його користь 296450 грн. та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2002 по 2006 роки він працював офіційно в Португалії та заробляв кошти у валюті Євро. За взаємною згодою зі своїм братом, ОСОБА_7 , перераховував зароблені кошти на банківський рахунок брата № НОМЕР_1 у валюті Євро в центральному відділенні Львівської обласної дирекції «Райфайзен банк Аваль», що знаходився на вул. Словацького, 1 у м. Львові. Ним на вищевказаний рахунок за період з 2003 по 2005 роки було перераховано близько 30 000 Євро. Однак, квитанцій збереглося на суму 20 438 Євро. Зокрема, 05.08.2003 по квитанції з Португалії № 066730 він перерахував на рахунок брата 8425,00 Євро. 10.02.2004 по квитанції з Португалії № 066574 він перерахував на рахунок брата 5563,83 Євро. 25.01.2005 по квитанції з Португалії він перерахував на рахунок брата 6450,00 Євро. Коли приїжджав додому у відпустку, то брат отримані кошти при необхідності передавав йому. Брат за життя передав йому 8000 Євро. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 брат позивача - ОСОБА_7 помер. Після смерті брата на його рахунку залишилося НОМЕР_2 Євро, які отримали спадкоємці - відповідачі в справі: дружина брата - ОСОБА_3 та сини брата - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Після отримання відповідачами 22 000 Євро, він звернувся до них, щоб повернули кошти, які їм не належали. Відповідачі попросили його, що будуть повертати кошти частинами, оскільки їм необхідні кошти для будівництва та реконструкції будинку в с. Бірки. Позивач погодився на такі умови і відповідачі почали віддавати кошти по 200-500 Євро в рік. Однак, в травні 2013 відповідачі перестали віддавати кошти, внаслідок чого він змушений був подати в Галицький відділ поліції ГУНП у Львівській області заяву про вчинене відповідачем ОСОБА_3 кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 - сини брата, вину за неповернення коштів поклали на свою матір ОСОБА_3 . Після поданої заяви в Галицький ВП ГУНП у Львівській області про кримінальне правопорушення, відповідачі повернули кошти в загальному розмірі 11 000 Євро і заявили, що будуть повертати решту коштів, а це половину неповернених коштів. При таких обставинах Галицький ВП ГУНП у Львівській області закрив кримінальне провадження. Ця інформація стала відома відповідачам, які перестали повертати борг. 10 грудня 2018 року він змушений був подати в Галицький районний суд м.Львова скаргу про скасування постанови про закриття кримінального провадження. 11 грудня 2018 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова виніс ухвалу, якою скасував постанову слідчого Галицького ВП ГУНП у Львівській області від 28.10.2013 року про закриття кримінального провадження № 000180 для продовження досудового розслідування. 04 серпня 2019 року відповідачка ОСОБА_3 була викликана у відділ поліції , допитана і заявила, що вона дійсно з синами зняла грошові кошти у сумі 22 000 Євро і вони нібито віддали їх позивачу, хоча як вбачається з протоколу допиту в подальшому заявила слідчій, що гроші віддасть, а саме на питання слідчої до ОСОБА_3 : «Ви говорили, що будете віддавати гроші?» Відповідь ОСОБА_3 : «Я говорила, що віддам гроші, оскільки пан ОСОБА_9 з 2007 року кожен раз приходив та мені погрожував та неодноразово приходив і казав, щоб я віддала гроші. Тому мені це вже надоїло та я сказала, що віддам, щоб ОСОБА_9 від мене відстав». Вважає, що відповідачка визнала, що залишок коштів в сумі 11 000 Євро не повернуті, а тому протокол допиту відповідачки є належним, допустимим і достовірним доказом того, що вона з синами отримала 22 000 Євро, частково повернула, а залишок в сумі 11 000 Євро не повернула до сьогоднішнього дня. Зазначає, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншими нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК). Отже, згідно курсу НБУ одне Євро становить 26,95 грн. х 11000 Євро = 296 450, 00 грн. Просить позов задовольнити.

Дана справа перебувала в провадженні судді Карпин І.М.

Згідно розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області №703 від 02.12.2021 про призначення проведення повторного авторозподілу судової справи у зв`язку із закінченням повноважень судді Карпин І.М. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2021, справа передана для розгляду судді Білецькій М.О.

Ухвалою судді від 06.12.2021 матеріали справи прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 27.06.2022 дану справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив такі задовольнити. Додатково пояснив, що з 2002 по 2006 року він працював в Португалії. За спільною усною домовленістю з своїм братом ОСОБА_7 регулярно пересилав на його рахунки грошові кошти у валюті Євро. Сума, яку він перерахував за ці роки брату є значно більшою, однак квитанцій щодо перерахунку коштів збереглось лише на суму 20438 Євро. В 2007 році його брат захворів, тому він дзвонив до відповідачки ОСОБА_3 дружини брата та просив зняти певну суму грошей для того, щоб зробити брату операцію, однак останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті брата йому стало відомо, що з рахунку померлого ОСОБА_7 його дружиною відповідачкою ОСОБА_3 було знято всі кошти. В подальшому він звернувся до відповідачки з вимогою повернути кошти, оскільки фактично ці кошти належать йому, однак остання попросила зачекати з поверненням таких, оскільки хоче провести реконструкцію будинку та зробити ремонт за дані кошти. Він погодився та ОСОБА_3 йому віддавала по 200-500 Євро щороку, однак в травні 2013 року перестала віддавати кошти. Він неодноразово звертався як до ОСОБА_3 так і до її синів з вимогою щодо повернення коштів, однак такі ухилялись від розмови.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Лозинський І.П. пояснив, що ОСОБА_3 неправомірно привласнила кошти, які фактично належать його довірителю. На його звернення з приводу повернення коштів завжди уникає розмов. Вважає що між позивачем та його братом виникло зобов`язання, а саме був укладений усний договір позики коштів, які брат мав за обов`язок повернути після повернення позивача із-за кордону. При пересиланні вказаних коштів зазначалось призначення платежу: «допомога сім`ї», оскільки на той час не можливо було переказати кошти з іншим призначенням. Вважає, що відповідачі фактично відмовляються від виконання взятих на себе обов`язків щодо повернення коштів. Просить позов задовольнити.

В судові засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Відзиву на адресу суду не надали. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є братом ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що сторонами не оспорюється.

З платіжного доручення №066730 від 05.08.2003 вбачається, що ОСОБА_10 перерахував ОСОБА_11 кошти в розмірі 8425,00 Євро. Підстава операції: допомога сім`ї.

З платіжного доручення №066574 від 10.02.2004 вбачається, що ОСОБА_10 перерахував ОСОБА_11 кошти в розмірі 5563,83 Євро. Підстава операції: допомога сім`ї.

З платіжного доручення №49869568 від 25.01.2005 вбачається, що ОСОБА_10 перерахував ОСОБА_11 кошти в розмірі 6450,00 Євро.

ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Бірки Яворівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Яворівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №35, серії НОМЕР_3 .

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме грошові вклади в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та грошові вклади в ВАТ «Державний ощадний банк України».

02.03.2011 відповідач ОСОБА_3 звернулась до Яворівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_7 , а саме на грошові вклади в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та грошові вклади в ВАТ «Державний ощадний банк України». Інші спадкоємці першої черги, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які є дітьми ОСОБА_7 , звернулись до Яворівської державної нотаріальної контори із заявами, якими відмовились від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 в користь матері ОСОБА_3 .

З відповіді ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №С14-43-1-5-123БТ від 10.03.2011, яка наявна в матеріалах спадкової справи №52/2011 вбачається, що в Центральному відділені Львівської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», на прізвище ОСОБА_7 , 1951 року народження , що проживав в с.Бірки Яворівського району Львівської області, станом на 10.03.2011 відкрито наступні рахунки: - поточний № НОМЕР_4 3940,51 Євро; депозитний №1 14846,28 Євро та поточний № НОМЕР_5 5,29 Євро.

16 березня 2011 року Державним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу видано свідоцтво про прийняття спадщини за законом, відповідно до якого, спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з грошових вкладів з відповідними до них відсотками та компенсаційними виплатами, що зберігаються у Центральному відділенні Львівської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» на поточному рахунку № НОМЕР_4 , депозитному рахунку № НОМЕР_6 , поточному рахунку № НОМЕР_5 і належать спадкодавцю на підстві довідки, виданої на його ім`я вищевказаним відділенням банку від 10 березня 2011 року №С14-43-1-5-123БТ; грошових вкладів з відповідними до них відсотками та компенсаційними виплатами, що зберігаються у філії-Львівське міське відділення ТВБВ №6319/042 ВАТ «Ощадбанк» на рахунках № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 і належать спадкодавцю на підставі довідки, виданої на його ім`я вищевказаним віддленням банку від 04 березня 2011 року №68.

З витягу виписки про рух коштів по рахунку № НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_11 НОМЕР_12 , де відображена інформація про отримання коштів, вбачається, що кошти в сумі 18788,27 Євро видані ОСОБА_3 .

З копії протоколу одночасного допиту осіб від 04.08.2019 в межах кримінального провадження № 0001809 від 15.06.2013 вбачається, що під час допиту ОСОБА_3 остання пояснила, що коли вона оформляла спадщину після смерті чоловіка, їй стало відомо, що на рахунках у чоловіка є кошти. В подальшому вона пішла в банк із синами та зняла кошти в загальному розмірі 22000 Євро, після чого покликали пана ОСОБА_9 (позивача), щоб віддати кошти, які вони зняли. Коли прийшов ОСОБА_9 , він почав говорити, що вони йому винні гроші, ще 11000 Євро, про те вони віддали усі гроші які були на рахунку у банках.

За правилами ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Позивач позовну заяву обгрунтовує тим, що відповідачка під час допиту її як свідка в межах кримінального провадження визнала, що 11000 Євро є не повернуті позивачу, які вона зобов`язалась повернути. При цьому покликається на загальні норми про зобов`язання та наслідки невиконання такого.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18).

Судом встановлено, що згідно платіжних доручень позивач - ОСОБА_10 перерахував ОСОБА_11 кошти в загальному розмірі 20 438 Євро. Підстава операції: «допомога сім`ї».

Проте, вказані докази підтверджують лише факт набуття братом позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , коштів, як допомоги сім`ї.

Крім цього, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 02.03.2011 звернулась до Яворівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_7 , а саме на грошові вклади в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та грошові вклади в ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 16.03.2011 є спадкоємцем майна ОСОБА_7 .

Належних та допустимих доказів, що вказували б на вiдсутнiсть у відповідача ОСОБА_3 правової підстави для набуття або збереження спірних коштів позивачем не надано.

Покликання позивача на протокол одночасного допиту осіб від 04.08.2019 в межах кримінального провадження № 0001809 від 15.06.2013, не можуть бути взяті до уваги судом, такий є неналежним доказом в справі, оскільки не має для суду преюдиційного значення, так як виходячи із змісту ч.6 ст.82 ЦПК України, зазначений протокол не є остаточним рішенням в кримінальній справі, таким як вирок суду чи постанова про закриття провадження в справі, які набрали законної сили та є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вони ухвалені.

При цьому, як вбачається із копії спадкової справи № 52/2011 щодо майна померлого ОСОБА_7 , яка була витребувана судом на запит сторони позивача, сини померлого відповідачі в справі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись до Яворівської державної нотаріальної контори із заявами, якими відмовились від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 в користь матері ОСОБА_3 , відтак не є спадкоємцями майна батька, зокрема грошових вкладів у банківських установах.

Враховуючи наведене, вимоги позивача до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , є безпідставними, оскільки останні від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 відмовились, жодних договорів з позивачем ОСОБА_1 не укладали, спадкоємцем майна, зокрема грошових вкладів померлого, є його дружина ОСОБА_3 , а тому такі є неналежними відповідачами в справі.

У зв`язку з цим, у позові щодо відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід відмовити.

Що стосується покликання представника позивача в судовому засіданні на те, що між позивачем та його братом ОСОБА_7 фактично було укладено усний договір позики, за яким позивач перераховував кошти брату, а останній повинен був після повернення позивача з-за кордону віддавати такі, то суд зазначає наступне.

У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 розписки від брата ОСОБА_7 про зобов`язання повернути кошти ним чи іншою уповноваженою особою в майбутньому не отримував, крім цього жодних свідків домовленості між ними не має, брат ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, при переказі коштів позивачем на рахунок ОСОБА_12 , такий зазначав підставою операцій: «допомога сім`ї».

Враховуючи наведене, позивач не довів, що померлий ОСОБА_7 чи відповідачі отримували від нього кошти як позику за умови їх повернення, а також не довів наявність договірних відносин як з братом, так і з відповідачами.

З огляду на положення ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність між позивачем, його братом чи відповідачами правовідносин за договором позики.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що при розгляді справи не знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми судового збору позивачу у випадку задоволення позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повни текст рішення складено 05.10.2022.

Позивач: ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

місце проживання: АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_13 .

Відповідач: ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_6 ,

місце проживання:

АДРЕСА_2 .

РНОКПП НОМЕР_14 .

Відповідач: ОСОБА_4 ,

місце проживання:

АДРЕСА_2 .

РНОКПП НОМЕР_15 .

Відповідач: ОСОБА_5 ,

місце проживання:

АДРЕСА_2 .

РНОКПП НОМЕР_16 .

Відповідач: ОСОБА_6 ,

місце проживання:

АДРЕСА_3 .

РНОКПП НОМЕР_17 .

Суддя М.О. Білецька