1Справа № 335/3889/21 2/335/182/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Геєць Ю.В., за участю секретаря судового засідання Гончарової А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, -

ВСТАНОВИВ:

КП «Водоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, вказавши, що відповідач користується послугами КП «Водоканал» та повинна щомісяця провадити оплату за воду і послуги каналізації, однак оплату вносить не в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з 01.05.2005 року по 30.04.2007 року, 01.04.2018 року по 28.02.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 6 116 грн. 66 коп.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення у розмірі 6 116 грн. 66 коп., судові витрати у розмірі 2270 грн.00 коп.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

29.12.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог КП „Водоканал посилаючись на те, що на даний момент ОСОБА_1 є власником 1/3 зазначеної квартири, та реалізую лише одну функцію - володіння своєю власністю. Окрему групу прав та обов`язків власників житла становлять їхні права та обов`язки як споживачів житлово-комунальних послуг. Послуг, передбачених статтями 22, 23, 24 Закону України „Про житлово-комунальні послуги з 2003 року не отримує. Зазначив, що власник житла та споживач комунальних послуг можуть бути як тотожні, так і не тотожні особи. За обставин викладених у відзиві на позовну заяву, власник 1/3 житла за адресою АДРЕСА_1 та споживач комунальних послуг ОСОБА_1 з 2003 року не є тотожними.

Позивач не має оперативної інформації про споживачів його послуг. На теперішній момент, відповідач не проживає у зазначеній квартирі за адресою АДРЕСА_1 з 2003 року, про що в свій час надавав інформацію до Житлово-експлуатаційної контори за місцем проживання. Це було обумовлено тим, що на той період прямих правовідносин між виробником послуг по споживачем не існувало прямих договірних відносин на підставі Договорів, і всі комунальні послуги сплачувались на рахунок ЖЄКу. При виїзді на постійне місце проживання до м. Києва, відповідачем належним чином було повідомлено ЖЄК.

Відповідач по цивільному позову не користується послугами КП «Водоканал» з 2003 року, та не має наміру користуватись цими послугами і в подальшому. З тексту позовної заяви вбачається, що відповідач не в повному обсязі сплачував за послуги з водопостачання та водовідведення з 01.05.2005 по 30.04.2007 та з 01.04.2018 по 28.02.2021. При цьому, за період з 01.05.2005 по теперішній час минуло 16 років (на момент подачі позову до суду). Проте, позивач не позбавлений був права своєчасно, у разі сплати не у повному обсязі наданих послуг тим особам, що проживають за вказаною у позові адресою, звернутись за захист своїх порушених прав до суду, або в інший досудовий спосіб вирішити ці питання.

За інший період, що наведений у позові 01.04.2018-28.02.2021 виникають аналогічні питання, чи були вчиненні дії, які направлені на досудове врегулювання спору, відповідачу про таке не відомо.

Як стверджує позивач, докази несплати за надані послуги містяться у додатку до позову розрахунку.

З наданого розрахунку вбачається, що за період: з 01.05.2007 - 31.10.2011 позивач звертався до суду та отримав рішення по справі № 2н/127/12 на суму у розмірі 10 690, 50 грн. При цьому позивач зазначає, що заборгованість не погашена. Про дане цивільне провадження позивачу було відомо, він свого часу звертався із заявою до суду про те, що не користується послугами водопостачання, оскільки за цей період проживав у м. Києві, та вказував свою нову адресу. Будь-які рішення суду, ухвали відповідачу за результатами розгляду позову не надходили.

З 01.11.2011-30.04.2016 позивач знову посилається на те, що звертався до суду із позовом до відповідача про стягнення з нього 13 539,56 грн. за несплачені послуги з водопостачання та отримав рішення № 2н/335/229 (такий номер провадження вказує позивач), та знову зазначає, що заборгованість не була погашена.

Вказані у розрахунку розміри несплаченої послуги починаються з 05.2005 року по 04.2007 року у розмірі 1 528,26 грн.

Як зазначалось вище, позов мав би бути поданий до суду своєчасно, а не після спливу 16 річної давнини. Відповідачем по справ не може бути особа, яка не отримувала за цей період послуги.

Щодо іншого періоду 04.2018 - 02.2021 відповідачем по справі не може бути особа, яка не отримувала та не мала наміру отримати за цей період послуги з водопостачання та водовідведення.

У довідці, що додана до позовної заяви, зазначений особовий рахунок НОМЕР_1 та квартиронаймач ОСОБА_1 , проте, до позову, не надано копії договору з КП «Водоканал» із підписом ОСОБА_1 .

Відповідачу достеменно відомо про те, що після того, як він виїхав з адреси АДРЕСА_1 , в цій квартирі залишились проживати його колишня дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 ,, які мають у власності, разом із відповідачем по 1/3 квартири. Наразі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживають у зазначеній квартирі до теперішнього, саме вони є споживачами послуг КП «Водоканал».

Окрім того, ОСОБА_2 напротязі багатьох років працює в КП Водоканал» на посаді лікаря. Таким чином, працівник КП «Водоканал» є тією особою, що не сплачує за спожиті послуги, та й ще приховує той факт, що відповідач не мешкає у зазначеній квартирі.

Своїми діями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 порушують права ОСОБА_5 , тим, що своєчасно не повідомляють йому про те, що мають заборгованість за споживчі комунальні послуги, не повідомляють про те, що на ім`я ОСОБА_1 надходять позовні заяви, тим самим позбавляючи його права на захист в судовому порядку.

Також зазначив, що позивачем в позовній заяві не вірно зазначено його прізвище „ ОСОБА_6 замість вірного „ ОСОБА_7 .

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, причину не явки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28 жовтня 1999 року „Про порядок оплати послуг за водопостачання та водовідведення, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг на розрахунковий рахунок Комунального підприємства «Водоканал».

Відповідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.09.1997 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір між сторонами про надання послуг не укладався, КП «Водоканал» надавав ОСОБА_1 , як споживачу за вказаною адресою послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач такі послуги прийняв.

За адресою: АДРЕСА_1 , відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1

КП «Водоканал» надавав ОСОБА_1 послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, але оплата за ці послуги відповідачем здійснювалась нерегулярно та не в повному обсязі, тому відповідно до розрахунку заборгованості Комунального підприємства «Водоканал» за період з 01.05.2005 року по 30.04.2007 року, та з 01.04.2018 року по 28.02.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 6 116 грн. 66 коп.

Відповідно до розшифровки заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , вбачається, що за період з 01.05.2005 по 01.04.2007 було сплачено всього: 352 грн. 48 коп., за період з 01.04.2018 року по 28.02.2021 року оплата не здійснювалась.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення заборгованість за рішенням суду № 2н/127/12 на суму 10 690 грн. 50 коп. за період 01.05.2007 року по 31.10.2011 року не погашена, заборгованість за рішенням суду №2н/335/229 на суму 13 539 грн. 56 коп. за період 01.11.2011 року по 30.04.2016 року не погашена.

З зазначених позивачем номерів справ № 2н/127/12, №2н/335/229, суд приходить до висновку, що судом видано судові накази, проте, зазначені процесуальні документи відсутні в матеріалах справи та не долучалися сторонами по справі.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України „Про житлово-комунальні послуги, відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п.5 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтею 22 Закону України „Про питну воду та питне водопостачання передбачено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України, наймачі ( власники) квартир зобов`язані своєчасно, вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник або наймач (орендар) квартири зобов`язаний своєчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28 жовтня 1999 року збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал».

У відповідності до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, між сторонами склались правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами та у зв`язку з тим, що сплата за надані послуги вносилася не в повному обсязі, за період з 01.05.2005 року по 30.04.2007 року, та з 01.04.2018 року по 28.02.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 6 116,66 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 в грудні 2021 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на позовну давність до всієї суми заборгованості.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України, згідно з якою особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до?15 грудня 2017 року, та частини першої статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з цієї дати, судовий наказ є особливою формою судового рішення за певними вимогами, зокрема, і про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, пункт 3 частини першої статті 161 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати).

Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови від 07 липня 2020 року (справа № 712/8916/17, провадження № 14-448цс19).

При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року зазначила, що Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним.

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати).

Як встановлено судом, до звернення з даним позовом позивач двічі звертався до суду заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача ОСОБА_8 заборгованості за період з 01.05.2007 року по 31.10.2011 року у сумі 10 690,50 грн., за період 01.11.2011 по 30.04.2016 року у сумі 13 539,56 грн. Відомості про скасування судових наказів сторонами по справі не надано.

Таким чином, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість).

Як було установлено судом, за надані позивачем послуги відповідачем було всього сплачено за період з 01.05.2005 року по 01.04.2007 року 364,56 грн., за період з 01.04.2018 року по 01.02.2021 року оплата не вносилась.

Судом досліджено, зокрема, розрахунок заборгованості, згідно з яким позивач її нараховував за кожен календарний місяць надання послуг, починаючи з травня 2005 року по квітень 2007 року, з квітня 2018 року по лютий 2021 року.

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Враховуючи те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути заборгованість, яка виникла з 01.05.2005 року по 30.04.2007 року, 01.04.2018 року по 28.02.2021 року.

Таким чином, строк позовної давності для звернення з позовом до суду щодо платежів за квітень 2007 року сплив у травні 2010 року.

До суду позивач звернувся 12.04.2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності щодо платежів, які мав сплачувати відповідач.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 1 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хворобиCOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не відмінено.

З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг(до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за період з травня 2005 року по квітень 2017 року, оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності (не до моменту звернення позивача до суду з позовом, а до моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким було продовжено строк позовної давності на строк дії такого карантину).

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову КП „Водоканал про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за період з квітня 2018 року по лютий 2021 року у розмірі 4 952 грн. 96 коп.

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у встановленому законом порядку відмовився від надання послуг КП „Водоканал, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, власний розрахунок не наданий. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до суду з клопотанням про зобов`язання позивача надати розгорнутий розрахунок заборгованості.

Отже, суд вважає неприйнятними доводи відповідача про неналежність розрахунку заборгованості як доказу.

Як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог відповідачі посилались також на фактичне не проживання відповідача ОСОБА_1 .

Такі доводи суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відносини між споживачами та виконавцями послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.

Згідно п.21 Правил - у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення з розрахунку за 1 кв.м. (куб.метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяць, який є розрахунковим.

П.29 Правил передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової згоди та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з тимчасового місця проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

У п.6 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент звернення до суду) зазначено, що споживач житлово-комунальних послуг має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому КМУ.

В процесі розгляду справи відповідачем не надано доказів, що він чи інші користувачі приміщення у встановленому Законом порядку, звертались до позивача з приводу відсутності споживача за місцем реєстрації.

Зазначене дає підстави суду для часткового задоволення позову.

Крім того, відповідач належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію про власників житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , не надав.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Відповідачем в ході розгляду справи не спростовано нарахованої суми заборгованості, в тому числі не надано контррозрахунку, складеного на підставі достовірних даних.

Висновки відповідача щодо не підтвердження повноважень представника позивача, викладенні у відзиві в обґрунтування заперечень проти позову, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в ході розгляду справи судом було перевірено повноваження представника позивача і не встановлено порушень чинного законодавства при їх складенні.

Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог КП „Водоканал та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення за період з 01.04.2018 року по 01.02.2021 року у загальному розмірі 4 952,96 грн., в іншій частині слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено суму судового збору за подання позову до суду у сумі 2270 грн. за майнові вимоги на суму 6 116,66 грн., задоволено позовні вимоги КП «Водоканал» на суму 4 952,96 грн., тому позивачу за рахунок відповідачу належить до компенсації сума судового збору у розмірі 1838,13 грн. (4952,96 х 2270 : 6116,66).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 206, 211, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), на користь Комунального підприємства «Водоканал» (м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61, ідентифікаційний номер юридичної особи 03327121) суму боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, за період з 01.05.2018 року по 01.02.2021 року, у розмірі 4 952 грн. 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), на користь Комунального підприємства «Водоканал» (м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61, ідентифікаційний номер юридичної особи 03327121) судовий збір в сумі 1838 грн. 13 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.В.Геєць