Справа № 191/1119/22
Провадження № 2/191/369/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
19 вересня 2022 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Прижигалінської Т.В.
за участю секретаря - Вехник С.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів «Easycon» цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -
Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 по проїзній частині автодороги між с. Дніпровкою та с. Водяне Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «RENAULT Master» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який скоїв наїзд на пішохода гр. ОСОБА_4 , 1979 р.н., який від отриманих травм помер на місці. Вона є законним представником малолітньої дитини загиблого - ОСОБА_5 , а тому їй спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у заподіянні моральної шкоди та втраті годувальника. На момент ДТП відповідальність водія ОСОБА_3 застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АО2988024, який діяв на момент настання ДТП. 30.05.2020 року слідчим Кам`янко-Дніпровського ВП Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області Панкеєвим В.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження від 01.04.2020 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вона зверталася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування витрат на поховання в сумі 7145 грн., спричиненої моральної шкоди дитині загиблого в сумі 56 676 грн. та витрат, пов`язаних із втратою годувальника в сумі 170 028 грн. Відповідач визнав дану подію страховим випадком, оскільки здійснив часткову виплату страхового відшкодування, що належить їй, а саме, 7145 грн. - витрат на поховання; 28 338 грн. - моральна шкода, що належить малолітній дитині загиблого, та 85 014 грн. - витрат, пов`язаних із втратою годувальника. Такий розрахунок відповідач зробив, посилаючись на п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», в тому числі зазначаючи, що зважаючи на те, що ДТП сталася з вини потерпілого ОСОБА_4 , розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника та моральної шкоди, було визначено страховиком шляхом поділу на кількість учасників ДТП. Вважає даний розрахунок безпідставним, оскільки шкода, пов`язана із смертю потерпілого, відшкодовується в незалежності від його вини. При цьому посилалася на норми ст. ст. 1167, 1168, 1187, ч. 3 ст. 1193 ЦК України. Також вважає, що положення п. 36.3 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» стосується випадку, передбаченому у ч. 2 ст. 1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб, винних у заподіянні шкоди, застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів). Однак, у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинити транспортний засіб. Оскільки законодавством України передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона повинна відшкодовуватися у повному обсязі. Таким чином, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати, належної їй, на 50 %, а тому є всі підстави для стягнення з нього недоплаченої страхової виплати.
Просить суд стягнути з відповідача на її користь 28 338 грн. недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та 85 014 грн. недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.
В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги таким чином як вони викладені вище, просила суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився з невідомих причин, але повідомлявся неодноразово належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа. Своїм правом на надання відзиву не скористався та заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав. З даних підстав та враховуючи позицію представника позивача суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.
Згідно постанови слідчого Кам`янко-Дніпровського відділення поліції Енергодарського ВП ГУНП в Запорізькій області від 30.05.2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 01.04.2020 року по факту ДТП, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Дана постанова мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно о 20 г 15 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині автодороги між с. Дніпровкою та с. Водяним Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, з боку с. Дніпровки в напрямку с. Водяного під час виконання обгону автомобіля «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_2 з напівпричепом «ПП ТТЕ - ТС-40», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який перебував на проїзній частині в положенні лежачи. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_4 помер на місці ДТП. Під час досудового слідства були допитані потерпіла, свідки та водій ОСОБА_3 . Так, допитана в якості потерпілої ОСОБА_1 , пояснила, що ОСОБА_4 її цивільний чоловік, він мав звичку сідати навприсядки та коли він сідав в такому положенні, то був маленький сілует, тому можливо він міг сидіти навприсядки на узбіччі автодороги. Допитана в якості свідка ОСОБА_7 , пояснила, що водій ОСОБА_3 її чоловік, вона в той день теж знаходилася в автомобілі. ОСОБА_3 почав обгон вказаного вантажного автомобілю та виїхав на смугу зустрічного руху. Знаходячись на рівні середини вантажного автомобілю на проїзній частині ближче до узбіччя був розташований нерухомий предмет, на вигляд як мішок зі сміттям або щось схоже на це, в цей час ОСОБА_3 почав екстрено гальмувати та зупинився. Допитаний водій ОСОБА_3 пояснив, що обганяючи автомобіль, побачив на проїзній частині смузі темну пляму, яка знаходилася близько 1 м від краю проїзної частини зустрічної смуги руху, яка має випуклу форму. Потім він почав екстрено гальмувати, але був здійснений наїзд на предмет. Як потім з`ясував, це був чоловік. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 120 від 27.05.2020 року виявлені у ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті та ушкодження виникли пожиттєво, одночасно, від дії тупого твердого предмету. При судово-токсилогічній експертизі крові трупу ОСОБА_4 спиртів не виявлено, тобто перед настанням смерті він був тверезий. Згідно висновків інженерно-транспортної експертизи з дослідження механізму та обставин ДТП № 9-376 від 27.05.2020 року водій ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.2, 12.3, 12.6г), 12.9б) ПДР. В його діях невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР не вбачається. Оскільки водій ОСОБА_3 здійснював рух на автомобілі зі швидкістю, яка перевищувала допустиму за умовами видимості дороги у напрямку руху та поза населеним пунктом, тому в його діях є невідповідність вимогам п.п. 12.2, 12.6г), 12.9б) ПДР, що не перебувають у причинному зв`язку з подією даної ДТП. Водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти даній ДТП (наїзду на пішохода ОСОБА_5 ). Водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти ДТП шляхом здійснення безпечного об`їзду пішохода ОСОБА_5 справа. Величина безпечного інтервалу між автомобілями «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 , та «DAF 95 XF 380», р.н. НОМЕР_2 з напівпричепом «ПП ТТЕ - ТС-40», р.н. НОМЕР_3 , необхідного для виконання маневру обгону останнього, складає 1, 4 м. Величина безпечного інтервалу між автомобілем «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 та пішоходом ОСОБА_4 , необхідного для виконання маневру об`їзду останнього складає 0, 8 м. Відстань у повздовжньому напрямку, яка необхідна автомобілю «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , щоб смуга його руху змістилася в поперечному напрямку праворуч від пішохода ОСОБА_5 на величину безпечного інтервалу з врахуванням ситуаційного часу реакції водія на небезпеку для руху, складає при швидкості руху 91, 5 км/год - 66,5-64, 9 м; при швидкості руху 90, 3 - 92, 5 км/год - 65,7-65,5 м. Оцінивши в сукупності всі зібрані докази, встановлено, що водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода.
Згідно страхового полісу № АО2988024 транспортний засіб «Renault Master», р.н. НОМЕР_1 застрахований в ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна».
Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно інформації від 04.04.2020 року станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 мав склад сім`ї: ОСОБА_1 - дружина та ОСОБА_9 - донька.
Згідно довідки № 233 від 22.04.2020 року виконкому Водянської сільської ради Запорізької області ОСОБА_1 постійно проживала з померлим співмешканцем ОСОБА_4 з 01.12.2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, разом вели сумісне господарство та з дітьми перебувала на його утриманні.
Згідно свідоцтва про народження батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказаний ОСОБА_4 .
Згідно постанови Запорізького апеляційного суду від 30.11.2021 року встановлено факт батьківства ОСОБА_4 , 1976 р.н., померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно заяв на виплату страхового відшкодування представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 просив відповідача виплатити 56 676 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 170 028 грн. в рахунок відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (до 14 років), а також витрати на поховання в розмірі 7145 грн.
Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 ЦК, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання (частина третя статті 1193 ЦК).
Згідно ч. 1 - 3 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Згідно п. 8 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК).
Згідно п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Згідно п. 4.1. ПДР пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху. Згідно п. 4.3. за межами населених пунктів пішоходи, які рухаються узбіччям чи краєм проїзної частини, повинні йти назустріч руху транспортних засобів. Згідно п. 4.14 пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та цих учасників.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України.
Позивачка обгрунтовує свої вимоги тим, що порушення її прав полягає в тому, що відповідач повинен був сплатити страхове відшкодування в повному обсязі, оскільки згідно ст. 1193 ЦК України вина потерпілого ОСОБА_4 в цьому випадку не враховується, а тому відповідач не повинен був застосовувати спосіб ділення розміру шкоди на кількість учасників ДТП згідно п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ». Дані доводи позивача не відповідають вищевказаним нормам законодавства та роз`ясненням Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на наступне.
Так, дійсно, в постанові слідчого про закриття кримінального провадження прямо не зазначено, що ДТП сталася з вини потерпілого ОСОБА_4 . Але, враховуючи висновок інженерно-транспортної експертизи, на який посилався слідчий в постанові, водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти даній ДТП, так як величина інтервалу між останнім та пішоходом ОСОБА_4 не була безпечною, навіть враховуючи його екстрене гальмування, а розташування пішохода ОСОБА_4 на проїзній частині смуги перешкоджало водію ОСОБА_3 уникнути наїзду на нього. Отже, дані обставини свідчать про те, що потерпілий ОСОБА_4 , як учасник ДТП, який також несе відповідальність за свої дії, перебуваючи в статусі пішохода, допустив грубу необережність, а саме, нехтував правилами безпеки руху, та враховуючи його тверезий стан, міг не лише передбачати, але й бажати або свідомо допускати настання шкідливого результату. Дані дії пішохода ОСОБА_4 та відсутність в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, свідчать про наявність з боку пішохода ОСОБА_4 вини в даній ДТП, що стало законною підставою для застосування страховиком п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» при визначенні розміру страхового відшкодування позивачці. Крім того, необхідно зазначити, що положення ст. 1193 та ч. 1 ст. 1195 ЦК України, в частині неврахування вини потерпілого, не регулюють порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а тому не можуть застосовуватися до даних правовідносин.
Таким чином, представником позивачки не було доведено належними та допустимими доказами, що діями відповідача порушені її права на отримання страхового відшкодування в повному обсязі, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи правила ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позовних вимог судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 259, 263, 264 ЦПК України, суд ,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23.09.2022 року.
Суддя Т. В. Прижигалінська