ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 вересня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/70/22

Головуючий у першій інстанції - Балаба О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/752/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Мамонової О.Є.,

суддів - Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, -

У С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі 2 700 грн на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання.

Позов обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час ОСОБА_3 навчається на другому курсі медичного факультету №2, денної форми навчання у Полтавському державному медичному університеті на контрактній основі, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Зазначала, що вона не працює, є особою з інвалідністю III групи загального захворювання, розмір її пенсії складає 2 200 грн, має на її утриманні ще дві неповнолітні доньки. Відповідач ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатною особою, інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має, а тому на підставі ст. 199 СК зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним 23 років.

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на період його навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 2700 гривень щомісячно, починаючи з 28 січня 2022 року і до закінчення навчання 30.06.2026.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким встановити мінімальний розмір аліментів на рівні 50% від прожиткового мінімуму, визначеного законом для дітей відповідного віку.

Заявник указує, що від виконання своїх обов`язків по утриманню дитини він не відмовляється, проте у зв`язку з його матеріальним становищем він не має змоги сплачувати аліменти у визначеній судом сумі 2700 грн.

Зазначає, що він працює водієм пожежного автомобіля в Коропській селищній раді Нехаївського старостинського округу та отримує заробітну плату в розмірі 6500 грн на місяць, з яких, після сплати витрат на лікування та комунальних послуг, йому залишається лише 988 грн, яких не вистачає навіть на необхідні продукти харчування на місяць.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з того, що спільний син сторін, продовжуючи навчання, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати, оскільки є особою працездатного віку, матеріали справи не містять даних про поганий стан здоров`я відповідача чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні батьківських обов`язків.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання свого повнолітнього сина на період його навчання, однак висновок районного суду про призначення їх у розмірі 2 700,00 грн не відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який останніми розірвано, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 15.04.2005 (а.с. 7).

Сторони від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Позивачка разом із сином зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується записами про реєстрацію місця проживання у паспорті ОСОБА_1 та витягом з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 (а.с. 5, 11).

ОСОБА_3 є студентом Полтавського державного медичного університету, медичного факультету № 2, II курсу, 7н групи, денної форма навчання; термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2026, що вбачається з довідки Полтавського державного медичного університету № 440 від 15.11.2021 (а.с. 12).

Згідно з довідкою Коропської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості № 492 від 15.12.2021, ОСОБА_1 не перебуває на обліку як безробітна станом на 15 грудня 2021 року (а.с. 18).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що ОСОБА_1 на праві власності належать земельні ділянки, які нею за договорами оренди землі передані ТОВ «Гетьманське», а саме:

- кадастровий номер: :05:000:1348, площею 1,3966 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності зареєстровано 08.06.2021;

- кадастровий номер: :05:000:1349, площею 1,562 га, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, право власності зареєстровано 08.06.2021;

- кадастровий номер: :05:000:1506, площею 0,5662 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського, право власності зареєстровано 08.06.2021.;

- кадастровий номер: :05:000:1510, площею 0,5514 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського, право власності зареєстровано 08.06.2021.

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, ОСОБА_1 у 3-ому кварталі 2021 року отримала дохід у сумі 54 375,17 грн за надання земельної ділянки с/г призначення оренду від ТОВ «Гетьманське» (а.с 15).

На підтвердження витрат на навчання сина позивачкою надані копії квитанцій:

- №27-11186167/С від 27.08.2021 року на суму 16 912,50 грн про оплату за навчання ОСОБА_3 2 курс, мед. факультет, платник: ОСОБА_3 (а.с. 14);

-№0.0..1 від 17.01.2022 на суму 16 912,50 грн, платник: ОСОБА_1 , отримувач: Полтавський державний медичний університет, призначення платежу: за навчання студента ОСОБА_3 (а.с. 13).

Згідно з Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер :02:000:0030, площею 2 га, право власності на яку зареєстровано 22.02.2022 року.

До апеляційної скарги відповідачем додано:

- довідку без номеру та дати, з печаткою Нехаївської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини, про те, що ОСОБА_2 дійсно стоїть на «Д» обліку по діагнозу «гіпертонічна хвороба» з 2008 року і проходить стаціонарне і амбулаторне лікування 2 рази на рік в Коропській ЦПЛ (а.с. 42);

- довідку Нехаївського старостинського округу Коропської селищної ради Чернігівської області № 240 від 06.06.022 про те, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 один (а.с. 43);

- довідку Коропської селищної ради від 13.06.2022 №717/01-41 про те, що відповідач з 05.01.2022 працює на посаді водія пожежного автомобіля у Коропській селищній раді, та його дохід з січня по травень 2022 року склав 32157,89 грн (а.с. 44);

- квитанції про оплату відповідачем послуг за спожитий природний газ у грудні 2021 року на суму 1117,42 грн (а.с. 47, 50) та спожиту електроенергію у грудні 2021 року на суму 210,22 грн (а.с. 49, 51).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, 2 га, кадастровий номер::02:000:0030, право власності на яку зареєстровано 22.02.2022 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.

У справі встановлено, що повнолітній син сторін - ОСОБА_3 (20 рік) навчається на II курсі медичного факультету денної форми навчання у Полтавському державному медичному університеті; термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2026, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Звертаючись з позовною заявою про стягнення аліментів в сумі 2700 грн, ОСОБА_1 зазначала, що ця сума частково покриє щомісячні потреби сина у зв`язку із навчанням, які складаються з: проживання в гуртожитку - 800 грн, кошти на проїзд додому один раз на місяць - 860 грн, та харчування - 1500 грн. Однак будь-яких доказів щодо понесення чи очікування зазначених витрат, позивачка не надала.

Як зазначалось вище, на підтвердження свого матеріального становища, до апеляційної скарги відповідачем додано квитанції про оплату ним комунальних послуг за місцем свого проживання та довідку від 13.06.2022 за №717/01-41 про те, що він з 05.01.2022 працює на посаді водія пожежного автомобіля у Коропській селищній раді та його дохід з січня по травень 2022 року склав 32157,89 грн, щомісячний розмір виплаченої заробітної плати - 5232,50 грн.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги зазначені докази, виходить з наступного.

Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-81, 83, 84, 87, 228, 229, 235, 243, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Визначаючи розмір аліментів в сумі 2700 грн на місяць суд першої інстанції не врахував матеріальне становище відповідача та можливості надавати повнолітньому сину аліменти саме в такому розмірі.

Ураховуючи наведені вище положення, встановлений міжнародним та національним законодавством принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини, матеріальне становище відповідача, наявність у нього стабільного доходу, а отже і можливість сплачувати аліменти, відсутність інших утриманців, норму ст. 180 СК України щодо рівного обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитини, беручи до уваги визначену позивачкою суму витрат на навчання сина, яка складається з витрат на проживання в гуртожитку - 800 грн, коштів на проїзд додому один раз на місяць - 860 грн, та на харчування - 1500 грн, що загалом дорівнює 3160 грн, та має бути покладена в силу ст. 180 СК України в рівних частках на обох батьків, апеляційний суд вважає, що визначений судом розмір аліментів є завеликим, а зменшення їх розміру до 1500 грн буде достатнім та відповідатиме потребам ОСОБА_3 і можливостям батька надавати таку допомогу.

Крім того, судом першої інстанції при визначенні періоду стягнення аліментів на навчання повнолітнього ОСОБА_3 не враховано положення ст. 199 СК України, за якими батьки зобов`язані утримувати дітей, що продовжують навчання, до досягнення ними двадцяти трьох років, та залишено поза увагою, що сину виповнюється 23 роки 02 листопада 2024 року.

Апеляційний суд не бере до уваги додану відповідачем до апеляційної скарги довідку про те, що ОСОБА_2 стоїть на «Д» обліку по діагнозу «гіпертонічна хвороба» з 2008 року і проходить стаціонарне і амбулаторне лікування 2 рази на рік в Коропській ЦПЛ, зважаючи на те, що вона не містить дати та прізвища, ім`я, по батькові посадової особи, що її видала.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну оскаржуваного рішення суду шляхом викладення першого та другого абзаців резолютивної частини в іншій редакції, та залишення без змін рішення місцевого суду в іншій частині.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2022 року - змінити, виклавши абзаци перший та другий резолютивної частини в наступній редакції:

«Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на період його навчання в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, щомісячно, починаючи з 28 січня 2022 року і до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до 02.11.2024».

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: О.Є.Онищенко

Н.В.Шитченко