Справа №443/605/22
Провадження №2/443/509/22
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

03 жовтня 2022 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Лешеги В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просить суд визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що їй на праві приватної власності належить даний житловий будинок, в якій зареєстрований відповідач. Відповідач по справі є її брат, який після одруження вибув із вищевказаного житлового будинку та поселився проживати у своєї дружини у с.Старе Село, Жидачівського району Львівської області, де проживає по сьогоднішній час, що підтверджується довідкою Журавнівської селищної ради. Зазначає, що їхня мати, ще до дарування їй житлового будинку неодноразово просила відповідача знятися із реєстрації, однак останній відмовлявся. Після того, як в 2019 році вона стала власницею вказаного будинку, також неодноразово просила відповідача знятися із реєстрації, оскільки вона не може оформити субсидію, однак останній не реагує. 27.05.2022 року позивач направила відповідачу досудову пропозицію, яка також залишилась без відповіді. Стверджує, що всі ці роки позивач не може оформити субсидію на комунальні послуги, відповідач не приймає жодної участі у догляді за будинком та надвірними спорудами.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.06.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 09.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позов задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач не подав відзиву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником 1/1 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 19.09.2019 року, який посвідчено приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Петрінець У.П. (а.с.6-7) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №181645533 від 19.09.2019 року (а.с.5).

Як вбачається із копії будинкової книги (а.с.11 на звороті, 12) та довідки Журавненської селищної ради №662 від 27.05.2022 року у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 дочка, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 онук, ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 син, ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем реєстрації не проживає, живе в с.Старе Село, Стрийського району, Львівської області.; ОСОБА_5 правнук, ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання №701 від 06.06.2022 року, власником будинку АДРЕСА_1 являється ОСОБА_1 . В будинку з 28.07.1992 року зареєстрований її брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який у будинку не проживає без поважних причин з 1996 року по даний час. В будинку особистих речей та особистого майна ОСОБА_6 немає (а.с.10).

Згідно довідки Журавненської селищної ради №198 від 05.08.2021 року, ОСОБА_6 дійсно з 1996 року проживає без реєстрації за місцем проживання своєї дружини за адресою село Старе Село Стрийського району Львівської області (а.с.14).

Позивачем на адресу ОСОБА_2 надіслано досудову пропозицію від 27.05.2022 року про добровільне зняття із реєстрації із житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення поштового відправлення, однак така залишилась без відповідного реагування (а.с.8-9).

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні дав покази про те, що ОСОБА_1 є його матір`ю. ОСОБА_6 після одруження у 1996 році переїхав жити до своєї дружини у с.Старе Село. ОСОБА_2 жодних перешкод у проживанні у житловому будинку в АДРЕСА_1 не чиняться.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дала покази про те, що є сусідкою ОСОБА_1 .. ОСОБА_6 після одруження живе у своєї дружини в с.Старе Село.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до положень ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Одночасно, статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно ч.ч.2,3 ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ч.1 ст.162 ЖК України).

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм Закону вбачається, що член сім`ї власника житла, зберігає право на користування ним у разі проживання у житлі або відсутності з поважних причин, а також зобов`язаний нести витрати по утриманню житла.

Відповідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Як передбачено п.п.4 п.18 Розділу «Реєстрація місця проживання» Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою КМУ від 02.03.2016р. №207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі.

Отже реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Суду не надано жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у згаданому будинку.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приписами частини 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад один рік не користується житловим будинком АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу, обов`язки по утриманню житла не здійснює, в судове засідання не з`явився та не представив суду жодних доказів на спростування доводів позивача, що в свою чергу свідчить про незацікавленість у згаданому житлі, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка