Справа №: 343/943/22
Провадження №: 2/0343/386/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2022 року м. Долина
Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
судді - Монташевич С. М.,
з участю: секретаря судового засідання Шикор Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/943/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за неналежне виконання судового рішення,
Стислий виклад позицій сторін:
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представник - адвокат Ільницький Я.І. подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Не заперечив проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
ухвалою суду від 24.06.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін.
18 липня та 04 серпня 2022 року від представника позивача поступили заяви про розгляд та проведення підготовчого судового засідання у їх відсутності, в якій вони позов підтримали, просили його задовольнити.
04 серпня 2022 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
17 жовтня 2022 року від представника позивача поступила заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності його довірителя, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечив проти заочного розгляду справи.
17 жовтня 2022 року постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
як зазначив позивач, рішенням суду на його користь стягнуто з відповідача борг та моральну шкоду за договором позики. Видано виконавчий лист, який він подав для примусового виконання.
З оглянутих судом матеріалів цивільної справи №343/1811/16-ц, номер провадження 2/0343/60/17, встановлено, що на виконання рішення суду видано виконавчі листи, один з яких 23.02.2017 отримав адвокат Коцкович Р.М., який представляв інтереси ОСОБА_1 , а інший - про стягнення судового збору недноразово направлявся для примусового виконання до Долинського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області та був повернутий без виконання на підставі п. 5 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", тобто у зв`язку з неможливістю встановити особу боржника, з`ясувати його місце проживання, про що свідчать постанови державного виконавця від 29.06.2017, 27.12.2017, 27.06.2018, 25.06.2019, 27.11.2019, 25.03.2020.
Відповідно до повідомлення Долинської міської ради від 25.07.2022, вх. № ЕП-1147/2022, інформація про місце реєстрації гр. ОСОБА_2 в реєстрі територіальної громади м. Долина, тобто за останнім відомим його місцем проживання, відсутня (а.с. 27).
Як зазначає позивач, на даний час рішення суду від 23.01.2017 не виконано, визначений у ньому борг відповідач не погасив, що є наслідком настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим він має право на стягнення трьох відсотків річних та втрат від інфляцій.
Оцінка суду:
беручи до уваги заяву позивача по суті, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникає грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, що відповідає позиції Верховного Суду України у постанові від 06.07.2016 у справі № 6-1946цс15.
Отже, набрання законної сили рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року спричинило юридичний факт, в результаті якого у ОСОБА_2 виникло зобов`язання щодо виконання такого судового рішення, а саме сплати на користь позивача матеріальної шкоди у ромірі 247690,25 гривень. Відтак, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення грошової суми в розмірі, яка визначена в судовому рішенні.
Під час розгляду справи встановлено, що рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року відповідачем не виконано, а отже, прострочено виконання грошового зобов`язання. Доказів зворотнього ОСОБА_2 суду не надав. Боржник не зареєстрований за останнім відомим місцем проживання, що унеможливило стягнути борг в примусовому порядку, та не виконав добровільно грошове зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду.
Таким чином, позивач вправі, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, вимагати від відповідача сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Рішення суду від 23.01.2017 набрало законної сили 14.02.2017. З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 26.06.2022.

Однак, визначаючи період, за яких слід стягнути з відповідача втрати від інфляції і трьох процентів річних, позивач зазначає період з 23.02.2017 по 01.05.2022 (1893 дні прострочення), який суд бере до уваги, оскільки початок такого періоду має місце вже після набрання рішенням законної сили, а його закінчення є після звернення до суду з позовом, тобто заявлений період не виходить за допустимі межі та є правом позивача визначати їх у меншому проміжку. При цьому, клопотань про застосування строку позовної давності, що є виключним правом відповідача, не заявлено.

Щодо розміру втрати від інфляції і трьох процентів річних, то суд зазначає, що сума 3% річних за період з 23.02.2017 по 01.05.2022, згідно з розрахунками позивача, становить 38538,00 грн, втрат від інфляції за цей же період - 143580,08 грн. В основу розрахунків покладено суму боргу 246790,00 грн, що є на 0,25 грн менше, ніж за рішенням суду, де борг - 246790,25 грн, та 1893 дні прострочення.

Здійснивши перерахунок заборгованості за допомогою онлайн-калькулятора втрати від інфляції і трьох процентів річних, який є у вільному доступі у мережі Інтернет, суд встановив, що 3% річних за період з 23.02.2017 по 01.05.2022 складає 38537,85 грн (округлено 38538 грн), втрат від інфляції за цей же період - 155709,45 грн, хоча позивач заявив 143580,08 грн до стягнення з урахуванням заокруглень суми боргу в сторону зменшення, що є його правом. Будь-яких контррозрахунків відповідачем не надано.

Таким чином, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути втрати від інфляції в розмірі 143580,08 гривень та три проценти річних в розмірі 38538,00 гривень, всього 182118,08 гривень, а позов задовольнити повністю.

Розподіл судових витрат:

відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згнідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 5000 гривень надав такі документи:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 20.06.2022 на підставі договору № б/н від 01.03.2021 (а.с. 15);

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 671 і посвідчення адвоката України на ім`я Ільницького Я.І. (а.с. 16);

- акт від 20.06.2022 про надання професійної правничої допомоги, у якому зазначено, що адвокат Ільницький Я.І. надав, а ОСОБА_1 прийняв юридичні послуги на суму 5000 грн: 500 грн за надання консультацій, 2000 грн - складання позовної заяви, 2500 грн - представництво інтересів у суді (а.с. 13);

- квитанцію № 33 від 20.06.2022 про прийняття від ОСОБА_1 адвокатом Ільницьким Я.І. 5000 гривень (а.с. 14).

З вищевказаних документів судом встановлено, що позивач уклав договір № б/н від 20.06.2022 про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Ільницьким Я.І., в якому вони визначили обсяг адвокатських послуг та їх вартість.

Згідно з вищезазначеним актом, адвокатом надані послуги, які прийняті ОСОБА_1 .

За вказаною квитанцією ОСОБА_1 сплатив кошти за виконану роботу адвокату в сумі 5000,00 гривень.

Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. Повноваження адвоката підтверджені ордером, що відповідає вимогам ЦПК України. При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірний, зокрема, із складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання.

Загальна сума, яку належить стягнути з відповідача в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу складає 5000,00 гривень і на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача в повному розмірі.

Також, беручи до уваги положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1821,20 грн сплаченого судового збору, що підтверджується квитанцією від 20.05.2022 (а.с. 8).

На підставі викладеного, ст. 509, 525, 526, 599, 610, 611, 625 ЦК України, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за неналежне виконання судового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 182118 (сто вісімдесят дві тисячі сто вісімнадцять) гривень 08 копійок за прострочення виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 у справі № 343/1811/16-ц, що включає: втрати від інфляції в розмірі 143580,08 гривень та три проценти річних в розмірі 38538,00 гривень за період з 23.02.2017 по 01.05.2022, а також 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на надання професійної правової допомоги і 1821 (одну тисячу вісімсот двадцять одну) гривню 20 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич