КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/2532/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8607/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Скрипки О.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 148,49 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9 507,42 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що між сторонами було укладено договір про надання кредиту № 1686604 від 23 березня 2018 року. Вказаний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписаної електронним цифровим підписом відповідача 23 березня 2018 року, шляхом підписання електронним підписом позивача (вчиненим одноразовим ідентифікатором). За умовами договору відповідачу було надано кредит в розмірі 4 000,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 1 266,00 грн. з терміном повернення кредиту та нарахованих процентів до 22 квітня 2018 року.

Зазначав, що відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, кредит та відсотки не сплатив, прострочення відповідача з повернення кредиту становить 1396 днів. Відтак, з урахуванням п. 2.11 договору та ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити проценти в розмірі 83 760,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1 122,49 грн., суму кредиту в розмірі 4 000,00 грн. та проценти згідно договору в сумі 1 266,00 грн. (а.с. 1-3).

У квітні 2022 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності (а.с. 57).

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивача - адвокат Литвинець С.А. зазначав про те, що позивачем не пропущено строку позовної давності виходячи з положень п.п. 2.10, 7.4, 2.11 кредитного договору. Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов`язаннями сторін, що виникають з умов договору, в тому числі щодо сплати неустойки, процентів та відшкодування збитків становить 5 років. Вказував, що відповідачем допущено прострочення суми кредиту та процентів за договором починаючи з 23 квітня 2018 року. З урахуванням наведеного, строк позовної давності за всіма вимогами позивача не пропущено (а.с. 59-60).

У травні 2022 року позивач подав до суду заперечення на відповідь на відзив. У даних запереченнях відповідач вказував на те, що підписана ним 23 березня 2018 року заявка № 1686604 передбачала надання кредиту на умовах згідно пропозиції (оферти) суму кредиту в розмірі 4 000,00 грн., строк повернення 30 днів, процентна ставка від суми кредиту 1,06 % в день, реальна річна процентна ставка 385 %, очікувана сукупна вартість кредиту 1 266,00 грн., загальна сума до повернення кредиту 5 266,00 грн. У цій заявці відсутні додаткові умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), строків погашення за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому матеріали справи не містять підтверджень що саме цей договір (пропозиція оферти) він розумів та ознайомився з ним і погодився з ними, підписуючи вказану заявку про приєднання до Умов та Правил надання послуг у відповідача, а також те, що документи (пропозиція оферти) на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), строків погашення кредиту, зокрема, саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядках нарахування. Відповідач вважає, що надані відповідачем Умови та Правила надання фінансових послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заявці позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що позивачем не доведено факту належного та допустимого укладення між сторонами додаткового договору (пропозиції оферти) та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, наявності і розмір заборгованості та строку погашення. При цьому роздрукована з сайту позивачем «Пропозиція оферти», яка передбачає умови кредитування, не може вважатись належним доказом, який би підтверджував факт укладення між сторонами додаткового кредитного договору, оскільки вказана «Пропозиція оферти» не містить даних, що відповідач її підписував та те, що на час укладання та подання до суду позивачем умови договору не змінювались. Посилаючись на викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позову ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП»(а.с. 72-75).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року у задоволенні позову ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с. 86-96).

Не погодившись з рішенням суду, 30 червня 2022 року адвокат Литвинець С.А. в інтересах ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. 101-108).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неповно досліджено докази по справі, не застосовано норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», неправомірно застосовано строк позовної давності та порушено принцип змагальності сторін. Звертав увагу на те, що між сторонами було укладено в електронному вигляді на умовах пропозиції (оферти) договір про надання кредиту, що опубліковано на веб-сайті credit365.ua. Відповідачем підписано електронним цифровим підписом оферта позивача та заявка на отримання кредиту № 1686604 від 23 березня 2018 року. Невід`ємними частинами договору є оферта позивача та заявка відповідача, що акцептує. Вказував, що в заявці позивача містяться індивідуальні умови кредитування оферти, обрані відповідачем з переліку, визначеного в п. 2.8 оферти. Відповідачем допущено прострочення з повернення суми кредиту та процентів за договором починаючи з 23 квітня 2018 року. Тобто з урахуванням положень ст. 259 ЦК України позовна давність за тілом кредиту та процентами в період строкового користування кредитом обліковується з 23 квітня 2018 року і станом на день подання позову її термін був до 23 квітня 2023 року. Таким чином, строк позовної давності за всіма вимогами позивача станом на дату подання позову не сплинув.

Відзив від відповідача до апеляційного суду не надходив, копія апеляційної скарги і ухвали апеляційного суду про відкриття провадження у справі апеляційним судом із повідомленням про розгляд справи в порядку спрощеного провадження були надіслані і отримані відповідачем на зазначену відповідачем ОСОБА_1 адресу електронної пошти із забезпеченням технічної фіксацій такого повідомлення (а.с. 57, 128-129).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Відповідно до матеріалів справи, 23 березня 2018 року ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором заявку № 1686604 на веб-сайті credit365.ua, в якій просив ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» надати кредит на умовах, обраних ним згідно Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, з умовами якої він ознайомлений і погодився. Просив надати кредит на наступних умовах: сума кредиту - 4000,00 грн., строк повернення кредиту - 30 днів, процентна ставка в день - 1,06 %, реальна річна процентна ставка - 385 %, очікувана сукупна вартість кредиту (проценти) - 1266,00 грн., загальна сума до повернення - 5266,00 грн. У заявці також вказані відомості про позичальника, дані документа, що посвідчує особу позичальника, дані банківського рахунку позичальника для зарахування суми кредиту (а.с. 18).

У матеріалах справи міститься Пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту, у якій визначено умови договору кредиту. Пропозицію (оферту) підписано електронним цифровим підписом кредитодавця та опубліковано на веб-сайті credit365.ua (а.с. 6-17).

Згідно з інформаційною довідкою про підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписувач ОСОБА_1 о 10 год. 21 хв. підписав заявку №1686604 на отримання кредиту від 23 березня 2018 року, пропозицію (оферту) укладення договору про надання кредиту від 20 березня 2018 року одноразовим ідентифікатором 2811550 (а.с. 19).

Згідно реєстру дій клієнта та ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» в інформаційно-телекомунікаційній системі credit365.ua з укладення договору о 10 год. 15 хв. здійснено ідентифікацію клієнта в ІТС credit365.ua, о 10 год. 19 хв., здійснено формування заявки на кредит, о 10 год. 21 хв. здійснено акцептування Пропозиції (оферти), о 10 год. 35 хв. відповідачу направлено повідомлення про укладення договору, о 10 год. 35 хв. проведено фінансування клієнта - відповідача за договором (а.с. 20).

Також позивачем до позовної заяви долучено витяг з реєстру надісланих СМС-повідомлень клієнту ОСОБА_1 (а.с. 21).

З платіжного доручення від 23 березня 2018 року вбачається, що ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» було перераховано ОСОБА_1 4000,00 грн. (а.с. 22).

02 грудня 2021 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу щодо виконання зобов`язань за договором, у якій заявлено вимогу в строк до 15 грудня 2021 року погасити заборгованість у розмірі 85 452,69 грн., що складається з суми кредиту - 4000,00 грн., суми процентів - 79 200,00 грн., суми комісії - 1266,00 грн., інфляційних втрат - 986,69 грн. (а.с. 25).

Надавши оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1, 2 статті 1047 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина 5 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Згідно з частиною 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, Пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП»перебуває в загальному доступі, розміщена на веб-сайті credit365.ua та в розумінні статей 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Як встановлено, 23 березня 2018 року ОСОБА_1 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором заявку № 1686604 на веб-сайті credit365.ua, в якій просив ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» надати кредит на умовах, обраних ним згідно Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, з умовами якої він ознайомлений і погодився. Просив надати кредит на наступних умовах: сума кредиту - 4000,00 грн., строк повернення кредиту - 30 днів, процентна ставка в день - 1,06 %, реальна річна процентна ставка - 385 %, очікувана сукупна вартість кредиту (проценти) - 1266,00 грн., загальна сума до повернення - 5266,00 грн. (а.с. 18).

Встановлені по справі обставини і докази свідчать, що відповідач ОСОБА_1 у встановленому розділом ІІ Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» порядку, оформив на сайті credit365.ua заявку для отримання кредиту у розмірі 4000,00 грн. шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просив перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства (а.с. 18).

Відповідач не заперечував оформлення вказаної заявки та отримання кредиту на умовах, визначених у заявці, при цьому вказував, що Пропозиція (оферта) укладення договору про надання кредиту ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» не є частиною кредитного договору.

Разом з тим, факт підписання відповідачем заявки на отримання кредиту № 1686604 від 23 березня 2018 року та Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 18-21).

На підтвердження здійснення переказу коштів відповідачу, позивач надав до суду копію платіжного доручення від 23 березня 2018 року, з якого вбачається, що ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» було перераховано ОСОБА_1 4000,00 грн. (а.с. 22).

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Так, сторони досягли згоди, що кредит надається на умовах, обраних відповідачем згідно Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, з умовами якої він ознайомлений і погодився, а саме: сума кредиту - 4000,00 грн., строк повернення кредиту - 30 днів, процентна ставка в день - 1,06 %, реальна річна процентна ставка - 385 %, очікувана сукупна вартість кредиту (проценти) - 1266,00 грн., загальна сума до повернення - 5266,00 грн. (а.с. 18).

У зв`язку з порушенням позичальником строку повернення кредиту 02 грудня 2021 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу щодо виконання зобов`язань за договором, у якій вимагали в строк до 15 грудня 2021 року погасити заборгованість у розмірі 85 452,69 грн., що складається з суми кредиту - 4000,00 грн., суми процентів - 79 200,00 грн., суми комісії - 1266,00 грн., інфляційних втрат - 986,69 грн. (а.с. 25).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідач ОСОБА_1 в суді не заперечував факт отримання кредитних грошей, проте не надав доказів повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними грошима.

Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник ОСОБА_1 взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму кредиту) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 4000,00 грн. та процентів за користування кредиту в межах строку кредитування за період з 23 березня 2018 року по 24 квітня 2018 року в сумі 1266,00 грн.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 4000,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 23 березня 2018 року по 24 квітня 2018 року в сумі 1266,00 грн. є доведеною та підлягає задоволенню.

Перевіривши вимогу позивача в частині стягнення процентів згідно ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору в розмірі 83 760,00 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1 122,49 грн., колегія суддів виходила з наступного.

Згідно з п. 2.11 Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується наступним чином: процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5 % від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Так, за умовами укладеного сторонами договору кредиту від 23 березня 2018 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», як фінансова установа, надало позичальнику суму кредиту, а останній зобов`язувався повернути гроші у повному обсязі до 22 квітня 2018 року.

Таким чином, позивач відповідно до статті 1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 22 квітня 2018 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

З наведеного у позові розрахунку заборгованості за процентами вбачається, що заборгованість розраховано за формулою на підставі п. 2.11 договору, а саме: 4000,00 грн. (сума кредиту) * 1,5 % * 1396 (кількість днів прострочення) = 83 760,00 грн.

Досліджений колегією суддів розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах згідно п. 2.11 договору в сумі 83 760,00 грн. включає період з 23 квітня 2018 року по 16 лютого 2022 року, який виходить за межі строку кредитування.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 23 квітня 2018 року по 16 лютого 2022 року не підлягає задоволенню.

Разом з тим, як на підставу для стягнення процентів позивач також посилався на положення статті 625 ЦК України та просив стягнути проценти та інфляційні втрати.

Так, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Встановлено, що заборгованість за тілом кредиту становила 4000,00 грн., яку відповідач у строк визначений договором не повернув, тому колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 458,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1122,49 грн. за період прострочення з 23 квітня 2018 року по 16 лютого 2022 року (період прострочення грошового зобов`язання 1396 днів).

Розрахунок 3 % річних здійснювався за формулою: 4000,00 грн. (сума заборгованості за кредитом) x 3 x 1396 (кількість днів прострочення) : 365 : 100.

Поряд з цим відповідачем до суду не надано власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача суми тіла кредиту у розмірі 4000,00 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 1266,00 грн., 3 % річних у розмірі 458,63 грн. та інфляційних втрат згідно частини 2 статті 625 ЦК України у розмірі 1122,49 грн.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції подав заяву та просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності (а.с. 57).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.

В подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, № 928 від 19 серпня 2022 року.

Оскільки з 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину, а тому позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з 23 квітня 2018 року до 16 лютого 2022 року, оскільки на час подання позовної заяви 16 лютого 2022 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Крім того, за наявними у справі доказами, 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинений виконавчий напис під реєстровим номером №29499 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» суми боргу у розмірі 29900 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень. 00 коп. за кредитним договором № 1686604 від 23.03.2018 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 вересня 2021 року визнаний виконавчий напис, вчинений 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. під реєстровим номером №29499, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» суми боргу у розмірі 29900 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот) гривень. 00 коп. за кредитним договором № 1686604 від 23.03.2018 року - таким, що не підлягає виконанню (а.с. 27-31).

Вказане свідчить, що з 18 березня 2021 року, тобто до спливу трирічного строку визначеного ЦК України, і до набрання законної сили вищевказаним рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, права кредитора були захищені вчиненням виконавчого напису за яким з боржника була стягнута кредитна заборгованість.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вимоги закону та обставини справи в їх сукупності, невірно застосував норми матеріального та процесуального права і дійшов помилкових висновків про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Отже, обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення, знайшли часткове своє підтвердження.

Відповідно до статті 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та стягнення з відповідача суми тіла кредиту у розмірі 4000,00 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 1266,00 грн., 3 % річних у розмірі 458,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1122,49 грн., а в іншій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (7,6 %) 188,55грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 282,83 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата яких підтверджується доказами у матеріалах справи (а.с. 4, 105).

Крім того, слід стягнути із відповідача на користь позивача, пропорційно до частини задоволених позовних вимог (7,6%) 722, 56 грн. (9507.42 грн. заявлених витрат в районному суді х 7.6%) витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та 874,56 грн. (11507.42 грн. заявлених витрат в апеляційному суді х 7.6%) витрат на правничу допомогу в апеляційному суді, які підтверджуються договором № 21-3 від 01 вересня 2021 року, Додатковою угодою № 2 від 03 вересня 2021 року про надання правничої допомоги, актом № 220216-1 від 16 лютого 2022 року виконаних робіт та актом № 220630-1 від 30 червня 2022 року виконаних робіт в апеляційному суді (а.с. 33-39, 108-109).

При цьому, суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги доданий до апеляційної скарги Акт № 220530-1 від 30 травня 2022 року виконаних робіт представництва інтересів в районному суді, оскільки такий мав бути проте не був поданий представником позивача до районного суду (а.с. 107).

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п.п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2022 року - скасувати, ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» (ідентифікаційний код 41184403) заборгованість за договором кредиту № 1686604 від 23 березня 2018 року: 4000 (чотири тисячі) грн. суми кредиту, 1266 (одну тисячу двісті шістдесят шість) грн. процентів за користування кредитом, 3 % річних у сумі 458 (чотириста п`ятдесят вісім) грн. 63 коп. та 1122 (одна тисяча сто двадцять дві) грн. 49 коп. інфляційних втрат.

В іншій частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» (ідентифікаційний код 41184403) 188 (сто вісімдесят вісім) грн. 55 коп. судового збору і 722 (сімсот двадцять дві) грн. 56 коп. витрат на правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції та 282 (двісті вісімдесят дві) грн. 83 коп. судового збору і 874 (вісімсот сімдесят чотири) грн. 56 коп. витрат на правничу допомогу за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова