Справа № 585/7/22
Номер провадження 2/585/190/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі :

головуючого - судді Євлах О.О.,

за участі:

секретаря :- Безручко О.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2 та її представника адвоката Підопригори О.П.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідач: ОСОБА_2

вимоги заявника: про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, його поділ шляхом визнання права власності на Ѕ частину цього майна ,-

І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 04 січня 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, його поділ шляхом визнання права власності на Ѕ частину цього майна.

2. Позов обґрунтував тим, що з 29 липня 1995 року він перебував з відповідачем по справі у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, він разом з відповідачем проживали спільно та вели сумісне господарство. На час укладення шлюбу, вони з відповідачем не мали особистого житла та будь-якого іншого майна окрім побутових речей. У шлюбі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народилась донька ОСОБА_3 . Влітку 19976 року вони разом з відповідачкою спільно почали займатися підприємницькою діяльністю, а саме роздрібною торгівлею побутовими товарами на ринках м.Ромни Сумської області та інших населених пунктів Сумської, Чернігівської та Полтавської областей. До 2002 року він з колишньою дружиною- відповідачкою по справі, займаючись спільним бізнесом. Ведучи спільне господарство, та спільно виховуючи доньку, заощаджували кошти у доларах США, які систематично купували за рахунок отриманого ними спільного прибутку.

Перебуваючи у шлюбі, вони за спільні кошти та за взаємної згоди придбали за 5500 доларів США квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 77,7 кв.м., яку 08 лютого 2002 року було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Проскурня Л.І. від 29.01.2002 року. Дана квартира була непридатна для проживання, була у напівзруйнованому та занедбаному стані, що й обумовило її доволі низьку вартість. На ремонт цієї квартири вони разом з відповідачкою витратили не менше 3000 доларів США спільних коштів, при цьому більшість будівельних робіт було виконано ним особисто без залучення найманих працівників. Після закінчення ремонту за їх спільні з відповідачем кошти було придбано усю необхідну побутову техніку та необхідні меблі. В подальшому, ним особисто, за спільні з відповідачкою кошти в сумі близько 4000 доларів США. Було встановлено та належним чином оформлене індивідуальне опалення.

Крім того, під час шлюбу. Приблизно у 2003 році, вони з відповідачкою за спільні сімейні кошти у сумі 10000 доларів США придбали квартиру АДРЕСА_2 , яку в подальшому переоформили на нежитлове приміщення та облаштували у ньому магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який за спільною домовленістю оформили безпосередньо на ОСОБА_2 .

Продовжуючи ведення сімейного бізнесу, вони разом з відповідачкою, вирішили накопичувати спільно зароблені кошти на рахунку у банківській установі. З цією метою вони за обопільною згодою відкрили в Роменському відділенні банку «Аваль» рахунок на ім`я ОСОБА_2 та почали перераховувати на нього спільно зароблені кошти. На момент розірвання шлюбу, за його підрахунками, на вказаному банківському рахунку було не менше 20000 доларів США в еквіваленті. Крім того, на зберіганні у тому ж відділенні банку у них було золото у вигляді ювелірних виробів, банківських злитків та лому близько 1 кг.

У 2005 році особисті взаємовідносини у нього з відповідачкою почали погіршуватися, проте вони продовжували проживати спільно, вести сумісний бізнес та господарство. У грудня 2007 року вони фактично припинили шлюбні відносини, сумісне проживання та ведення спільного господарства. 09 квітня 2018 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. На час розірвання шлюбу питання розподілу спільного сумісного майна подружжя не ставилось та взагалі не обговорювалось між ними. Відповідач запевняла його, що вона у будь-який час, на його вимогу, надасть йому у грошовому натуральному вигляді його частку у спільному сумісному майні, щоб він міг придбати собі окреме житло. Останнім часом він проживає в м.Дніпро, проте дотепер не має власного житла.

Разом з цим, весь час з моменту розлучення він надавав колишній дружині належну матеріальну допомогу в утриманні їхньої спільної доньки. Перераховував кошти на банківський рахунок, особисто передавав кошти, але документально це не фіксував.

Крім того, 10 липня 2018 року магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташований у приміщенні АДРЕСА_2 , що є об`єктом їхньої з відповідачем спільної сумісної власності, придбаної у період шлюбу, вони з відповідачкою за обопільною домовленістю та його нотаріально звіреною письмовою згодою, подарували доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на теперішній час вийшла заміж та проживає окремо від своєї матері ОСОБА_2 .

Натомість відповідачка проживає в спірній квартирі АДРЕСА_1 , а також користується на власний розсуд їхніми спільними заощадженнями, які зберігалися на момент розірвання шлюбу у банківській установі. Зазначену квартиру та спільні кошти він вважає спільною сумісною власністю подружжя, а тому і звернувся до суду з позовом про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, його поділ шляхом визнання права власності на Ѕ частину цього майна.

3. 04.02.2022 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, в задоволенні позовних вимог просила відмовити. На підтвердження своїх вимог зазначила, що після розірвання шлюбу з позивачем по справі, за взаємною згодлою між ними було поділене спільно набуте ними за час шлюбу майно. У грудні 2007 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що складало 10000,00 гривень. Щодо вимоги позивача стосовно поділу спільно набутої квартири АДРЕСА_1 , то за спільною домовленістю з позивачем їй залишилась у власність квартири, що в подальшому буде відчужена доньці, а натомість вона, ОСОБА_2 не буде звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки. В свою чергу, в квітні 2008 року ОСОБА_1 забрав спільно набутий автомобіль Volkswagen T2 та 84000,00 гривень, які ОСОБА_2 було знято з банківського вкладу, розміщеного в Роменському відділенні банку «АВАЛЬ». Починаючи з моменту розірвання шлюбу і по сьогоднішній день, ОСОБА_1 ніякої участі у матеріальному забезпеченні їхньої доньки не приймав. Будь-які твердження позивача є голослівними та не доведені належними доказами. Щодо спільно набутого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований в АДРЕСА_3 , то він дійсно за нотаріально посвідченої згоди позивача був подарований їх із позивачем доньці ОСОБА_3 . Стосовно золота у вигляді юведірних виробів, банківських злитків та лому, загальною вагою близько кілограму, про які зазначав позивач у заяві. То відповідачу не відомо про зазначені цінності, оскільки їх не існувало, та є вигадкою позивача.

Крім того відповідач просить застовати наслідки спливу позовної давності до спірних правовідносин та відмовити у задоволенні позову, так як позивач у позовній заяві неодноразово вказував, що як він вважає, його права щодо визнання спільної сумісної власності подружжя були порушені у липні 2018 року, після укладення договору джарування квартири на доньку ОСОБА_3 . На користь зазначеного факту вказує також та обставина, що договір про надання правової допомоги щодо визнання майна об`єктом права спільної сусмісної власності подружжя, його поділ шляхо визнання права власності на Ѕ частину цього майна, був підписаний між позивачем та його представником 01.08.2019 року, що повністю спростовує його твердження, що спір між ним та відповідачкою виник лише у вересні 2021 року. Тобто строк позовної давності, початком якого за твердженням позивача став липень 2018 року, добіг кінця в липні 2021 року.

4. 21.02.2022 року позивач ОСОБА_1 подав суду відповідь на відзив в якому зазначив, що ознайомившись з відзивом на позовну заяву, вважав викладені в ньому відомості вигаданими та такими, що не відповідають дійсності. Зокрема позивач назвав вигадкою той факт, що ним було отримано від відповідача у грудні 2007 року 2000 доларів США, оскільки даний факт не підтверджений відповідачем жодним доказом. Вигадкою відповідача ОСОБА_1 назвав той факт, що спірна квартира залишається відповідачу. А натомість остання не буде звертатись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання доньки. Такої домовленості між ним ніколи не було, відповідач не зверталась до суду з позовом, оскільки він і так, сам систематично та регулярно надавав матеріальну допомогу на утримання доньки. Твердження відповідача про отримання ним у власність спільного автомобіля Volkswagen T2 також є вигадкою, оскільки у них у власності ніколи не було, вони для ведення бізнесу користувались автомобілем по довіреності, а після розлучення, здається повернули власнику, П.ІБ якого та інші відомості він вже не пам`ятає. Щодо твердження відповідача про отримання ними 84000,00 гривень, то це повна нісенітниця, і цілковита вигадка. Щодо золота та ювелірних виробів, банківських злитків та лому, яке на момент розірвання шлюбу знаходилось на зберіганні у тому ж відділенні банку, дійсно він не має належних та допустимих доказів їх наявності, проте побічно підтвердити це можливо шляхом витребування судом у банківської установи про те, чи користувалася індивідуальним сейфом ОСОБА_2 на момент розірвання шлюбу. Питання щодо спливу позовної давності також відповідачем не обґрунтовано, оскільки остання завжди говорила про те що надати половину спільно нажитих коштів на першу його вимогу. А після подарування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » доньці, відповідач почала ухилятися від вирішення питання щодо визначення та виділенні його частки у спільній сумісній власності їхнього колишнього подружжя. Дійсно він звернувся до адвоката Цимбала В.І. 01.08.2019 року, але ці дії були спрямовані на мирне врегулювання питання поділу майна на яке він до останнього сподівався. У вересні 2021 року , він, з метою вирішення питання щодо поділу спільного сумісного майна приїхав у м.Ромни та намагався потрапити до квартири АДРЕСА_4 , яка є об`єктом їхньої з відповідачем спільної сумісної власності. Проте відповідач не допустила до вказаного нерухомого майна та заявила, що це майно зареєстровано на неї і відповідно вона є одноособовою власницею квартири . Будь-які його доводи про те, що ця квартира, як і грошові кошти на банківському рахунку, які вони спільно накопичували за рахунок заощаджень, отриманих від їхньої спільної підприємницької діяльності під час шлюбу та сумісного ведення бізнесу й домашнього господарства, відповідач ігнорувала, а в подальшому взагалі самоусунулася від вирішення цього питання. 21.10.2021 року ним на адресу проживання відповідача засобами поштового зв`язку було направлено лист-пропозицію щодо врегулювання питань поділу майна. Проте зазначений лист-пропозицію було повернуто у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Водночас йому достеменно відомо/, що ОСОБА_2 постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка є об`єктом їхньої спільної власності. Лише у грудні поточного року він дізнався про порушення його права власності на частку майна у спільній сумісній власності колишнього подружжя. Отже, з огляду на наведені вище обставини, строк позовної давності для звернення до суду за захистом його порушеного права власності на частку спільного сумісного майна не минув, а тільки розпочав свій перебіг саме у грудні 2021 року, з моменту коли він, як співвласник, дізнався про перешкоджання реалізації права власності на квартиру та грошові кошти на банківському рахунку, які стали спірним майном.

5. Відповідач ОСОБА_2 подала суду заперечення на відповідь на відзив в якому зазначила, що оскільки досягнути згоди щодо укладення мирової угоди між позивачем та відповідачем не вдалося. То сторона відповідача вважала за необхідне подати суду заперечення в якому зазначила, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Зокрема зазначила, що оскільки стороною позивача не ставиться питання щодо поділу спірної квартири в натурі на два окремих об`єкти нерухомого майна, не додано належних та допустимих доказів того, що спірна квартира є неподільною, та ним не вчинено, передбачених ч.5 ст.71 СК України, дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, то позовні вимоги щодо здійснення поділу квартири АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири, є такими, що не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. При цьому , позивачем не ставиться питання щодо визначення часток колишнього подружжя у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

6. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Підтримав вимог викладені ним в позовній заяві та відповіді на відзив. Просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати у розмірі 2500 гривень витрат та 500 гривень витрат понесн6их ним на оплату вартості оцінки спірного майна.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник проти позовних вимог заперечували з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив поданих суду. Відповідач просила стягнути з відповідача на її користь 4000 гривень витрат, понесених нею за оплату вартості наданої правничої допомоги.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

7. Ухвалою суду від 12 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

8. Ухвалою суду від 01 вересня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

9. Судом встановлено, що 04 січня 2022 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ( а.с.15-17).

10. Згідно довідки КП «Роменське МБТІ» РМР № 847 від 30.08.2019 року відповідно до архівної інвентарної справи станом на 01.01.2013 року чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І. 29.01.2002 року , реєстр № 281. За даними технічної інвентаризації станом на 18.12.2013 року в квартирі проведено самочинне перепланування, а саме житлова кімната переобладнана під ванну. (а.с.18).

11. Згідно довідки про складі сім`ї з місця реєстрації № 01-35/5551 від 01.08.2019 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.19).

12. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 01-35/5550 від 01.08.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований в АДРЕСА_5 з 02.03.2002 року. (а.с.20).

13. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності- фізичної особи ОСОБА_1 , ІНСПД НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 30.09.1999 року за № 39. (а.с.21)

14. Згідно довідки про зняття з обліку платника податків № 33/6 від 06.07.01 . ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 не має обов`язків по сплаті податків і зборів і знятий з обліку як платник податків 06.07.2001 року. (а.с.22).

15. Згідно розпорядження № 284 від 17.07.2001 року скасовано державну реєстрацію підприємця ОСОБА_1 , зареєстрованого розпорядженням голови райдержадміністрації від 30.09.1999 року № 257. (а.с.23).

16. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між чоловіком ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 55 від 2008 року квітня місяця 09 числа. (а.с.24).

17. Згідно заяви від 10.07.2018 року ОСОБА_1 надав згоду на укладання договору Дарування нежитлового приміщення магазину , розташованого в АДРЕСА_3 . ( а.с.25).

18. Згідно довідки ПП «Роменекс-Л» від 23.09.2019 р. № 119/19 згідно проведеного аналізу ринку нерухомості , ринкова вартість чотирикімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , станом на 23.09.2019 року може складати 487700,00 грн. (а.с.16).

19. Згідно копій квитанції за 03.12.2012 року, 10.04.2014 року, 14.07.2014 року 19.09.2014 року, 28.10.2014 року, 23.02.2015 року, 24.04.2015 року, 20.05.2015 року, 13.11.2013 року, 21.10.2013 року, ОСОБА_1 перераховував кошти на ім`я ОСОБА_3 . ( а.с.67-71).

V. Норми права.

20. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Дані положення кореспондуються в статті 328 ЦК.

Статтями 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 22 КпШС (в редакції 1969 р.) майно, придбане подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння користування та розпорядження цим майном.

Згідно ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до ст.ст.34,36 Закону України «Про нотаріат» за спільною заявою подружжя нотаріусом може бути видано свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя. Спільна заява подружжя про видачу свідоцтва підтверджує відсутність спору. За відсутності такої заяви спір вирішується судом.

VI. Оцінка суду.

21. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом визнає доведеним факт придбання сторонами у шлюбі квартири АДРЕСА_1 , а відтак цю квартиру необхідно визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано достатніх та достовірних доказів того, що за час шлюбу подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набуло грошові кошти в сумі 20000 доларів США, які знаходились на рахунках у Роменському відділенні банку «Аваль» (нині АТ «РАЙФАЙЗЕН БАНК»).

Згідно ст.256 ЦК України п озовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України з агальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в межах позовної давності. А відтак дану норму суд не застосовує.

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

22. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

23. Щодо витрат на правничу допомогу адвокатів, суд зазначає наступне.

Суд розподіляє судові витрати на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У заяві до суду позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі покласти в понесених ним розмірах. На підтвердження понесених ним витрат позивач надав, квитанцію № 43 про сплату адвокату Цимбалу В.І. 2500 гривень та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 02.08.2019 року згідно якої ОСОБА_1 сплатив 500 гривень на рахунок ПП «Роменекс» за проведену оцінку майна.

Відповідач в судовому засіданні також просила стягнути з позивача на її користь понесені нею витрати на оплату правничої допомоги в сумі 4000 гривень. На підтвердження понесених витрат відповідач надала договір про надання правової допомоги та довідку про розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги сплачено адвокату ОСОБА_6 в сумі 4000 гривень.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатами роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та вартості послуг адвокатів, суд дійшов висновку, що співмірним розміром витрат, які підлягають відшкодуванню на користь відповідача, будуть 1500 гривень на користь ОСОБА_1 та 2000 гривень витрат на користь ОСОБА_2 , що буде пропорційним до задоволених судом вимог.

З цих підстав,

керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263 - 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, його поділ шляхом визнання права власності на Ѕ частину цього майна - задовольнити частково.

2. Визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 ( одну тисячу п`ятсот гривень) 00 копійок витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 ( дві тисячі ) гривень 00 копійок витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення складено - 26 вересня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_7 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ