ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3397/22 Справа № 203/1569/21 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко Світлана Анатоліївна, про скасування запису про припинення іпотеки та обтяження, поновлення записів про іпотеку та обтяження, визнання недійсними свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та договорів купівлі-продажу, скасування рішень про державну реєстрацію права власності та записів про право власності, припинення права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 17 липня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів №UA-ЕА-2020-05-12-000017-b від 22 травня 2020 року, між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір №GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги, за умовами якого останнє набуло прав вимоги до боржників, майнових та фінансових поручителів, зокрема, за кредитним договором №8/2006/840-К/1475-Н від 24 жовтня 2007 року, укладеним між ОСОБА_4 й ВАТ КБ «Надра», та договором іпотеки №1475/1-Н від 24 жовтня 2007 року між останніми.

Відповідно до договору іпотеки №1475/1-Н від 24 жовтня 2007 року предметом іпотеки була квартира АДРЕСА_1 . З інформаційної довідки стало відомо, що записи про іпотеку та обтяження на предмет іпотеки було припинено на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року. Проте, не зрозуміло, яким чином 03 травня 2017 року та 22 квітня 2016 року могло бути здійснено державну реєстрацію припинення записів іпотеки та обтяження, якщо рішення суду датоване лише 15 серпня 2017 року.

Одразу після припинення іпотеки, 22 серпня 2017 року, на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 21 серпня 2017 року приватним нотаріусом Кононенко С.А., право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване за ОСОБА_3 .

Відповідно до норм чинного законодавства станом на 2017 рік, реалізація арештованого майна вже проводилась шляхом проведення електронних торгів, а не прилюдних. Отже, в 2017 році не могли бути проведені прилюдні торги та в зв`язку з цим виникають сумніви у дійсності документів, на підставі яких було видано свідоцтво. Крім того, предмет іпотеки не виставлявся на торги в порядку примусового стягнення кредитної заборгованості.

23 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , а 06 жовтня 2017 року договір купівлі-продажу квартири укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до наданої Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська відповіді, цивільних справ де стороною виступала ОСОБА_4 в провадженні суду не реєстровувалось.

Тобто, в ході протиправних дій групи осіб шахрайським способом та на підставі підробного судового рішення було виведено квартиру з-під іпотеки, а право власності перереєстровано на інших осіб без згоди іпотекодержателя.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд:

- скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про припинення обтяження, внесений 18 серпня 2017 року реєстратором Покровської районної державної адміністрації Кривошей А.А., індексний номер рішення - 29377173, та скасувати в Державному реєстрі іпотек запис про припинення іпотеки, внесений 18 серпня 2017 року вказаним державним реєстратором, індексний номер рішення - 35092736, внесені на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року щодо квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101);

- поновити в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку на підставі договору іпотеки №1475/1-Н від 24 жовтня 2007 року та поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження на підставі цього договору;

- визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1 , видане 21 серпня 2017 року приватним нотаріусом Кононенко С.А., та скасувати в Державному реєстрі речових прав рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 , запис про проведену державну реєстрацію, припинивши право власності за ОСОБА_3 на квартиру;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 серпня 2017 року та скасувати в Державному реєстрі речових прав рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_2 , запис про проведену державну реєстрацію, припинивши право власності на квартиру за ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 06 жовтня 2017 року та скасувати в Державному реєстрі речових прав рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_1 , запис про проведену державну реєстрацію, припинивши право власності на квартиру за ОСОБА_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., про скасування запису про припинення іпотеки та обтяження, поновлення записів про іпотеку та обтяження, визнання недійсними свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та договорів купівлі-продажу, скасування рішень про державну реєстрацію права власності та записів про право власності, припинення права власності - відмовлено повністю. Також скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 28 квітня 2021 року, а саме: скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .

Не погодившись з таким рішенням, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 , відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №8/2007/840-К/1475-Н, за умовами якого останній було видано кредит в сумі 111 925 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №1475/1-Н від 24 жовтня 2007 року, згідно якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_4 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2007 року.

В рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2921, виданого 29 квітня 2012 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу в сумі 598 456 грн 05 коп, яке перебувало в провадженні Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належала боржнику ОСОБА_4 .

Згідно протоколу проведення прилюдних торгів №08/765/20/А-13т-13, затвердженого 20 листопада 2013 року, переможцем торгів став ОСОБА_3

16 грудня 2013 року заступником начальника Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ складено та в цей же день начальником цього відділу затверджено акт про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна.

На підставі вказаного акту, 01 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. було видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

23 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. за реєстровим №657 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

06 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кононенко С.А. за реєстровим №775 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

17 липня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір №GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги.

Відповідно до п.1 вказаного договору було визначено, що в порядку та умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених в Додатку №1 до цього договору.

Пунктом 2 договору передбачено, що новий кредитор в день укладання цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами.

В свою чергу п.4 договору було визначено, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти в сумі 3 354 777 грн 30 коп. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до п.14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем якого став новий кредитор.

Згідно витягу з Додатку №1 до зазначеного вище договору, на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було відступлено право вимоги за кредитним договором №8/2006/840-К/1475-Н від 24 жовтня 2007 року та договором іпотеки №1475/1-Н від 24 жовтня 2007 року, укладеними між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності доказів, які б свідчили про підстави припинення іпотеки та обтяжень стосовно предмету іпотеки на момент укладання договору №GL48N718070_I_3 від 17 липня 2020 року, а також виконання позивачем умов п.п.2,4 останнього і набуття прав вимоги за кредитним договором, відсутні підстави вважати встановленим факт набуття ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» прав вимоги за кредитним договором №8/2006/840-К/1475-Н від 24 жовтня 2007 року та договором іпотеки №1475/1-Н від 24 жовтня 2007 року, та, відповідно, порушення його прав, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні всіх заявлених позивачем позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 9 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Тлумачення абзацу 9 ст.1, ч.1 ст.24 Закону України «Про іпотеку» дозволяє зробити висновок, що іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням. Це пов`язано з тим, що для іпотеки є характерною така властивість як слідування, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення.

Тобто, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання.

Поряд з цим, наведеними вище умовами п.п.2,4 договору №GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», було передбачено набуття ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги за основними договорами не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього договору.

Проте, доказів сплати обумовленої п.4 договору суми та, відповідно, набуття ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» прав вимоги за кредитним договором №8/2006/840-К/1475-Н від 24 жовтня 2007 року, позивачем ані до позовної заяви, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції надано не було.

Водночас, копію платіжного доручення №1 від 06 липня 2020 року про оплату ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» за лот GL48N718070, доданого апелянтом до своєї скарги, колегія суддів не може прийняти як належний та допустимий доказ, оскільки сума, сплачена за даним дорученням не узгоджується із ціною, визначеною п.4 Договору №GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги від 17 липня 2020 року. При цьому, при поданні таких доказів суду апеляційної інстанції, апелянт письмово не обґрунтував, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також не надав відповідні докази неможливості їх подання до районного суду з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» посилається на те, що судом першої інстанції було ухвалено рішення при неповно та всебічно з`ясованих обставинах справи, при цьому, не надано належну оцінку всім доказам, наявним в матеріалах справи.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Згідно наданої позивачем до позовної заяви інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованого станом на 23 квітня 2021 року, відсутні будь-які відомості щодо внесення записів про іпотеку, обтяжень на підставі договору іпотеки №1475/1-Н від 24 жовтня 2007 року стосовно квартири АДРЕСА_1 , а також записів про припинення іпотеки та обтяжень щодо вказаного об`єкту нерухомого майна, у т.ч. внесених на підставі рішень реєстратора Покровської районної державної адміністрації Кривошей А.А. від 18 серпня 2017 року відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року.

Згідно інформаційних довідок, сформованих приватним нотаріусом Кононенко С.А. при видачі свідоцтва про право власності від 21 серпня 2017 року, а також при посвідченні 23 серпня 2017 року та 06 жовтня 2017 року договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , які містяться в матеріалах відповідних нотаріальних справ, засвідчені копія яких за клопотанням сторони позивача були витребувані судом, також відсутні відповідні відомості щодо внесення записів про іпотеку, обтяжень на підставі договору іпотеки №1475/1-Н від 24 жовтня 2007 року стосовно квартири АДРЕСА_1 , а також записів про припинення іпотеки та обтяжень щодо вказаного об`єкту нерухомого майна.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт внесення записів про іпотеку або обтяження на підставі договору іпотеки №1475/1-Н від 24 жовтня 2007 року, а також записів про припинення іпотеки та обтяжень щодо предмету іпотеки, підстав для цього, стороною позивача до суду першої інстанції не було надано та клопотань про витребування відповідних доказів не заявлялось.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності позивачем заявлених позовних вимог в частині внесення запису про іпотеку та обтяження, у тому числі й незаконності припинення іпотеки та обтяжень.

Також в апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», як і у тому числі в своїй позовній заяві, посилається на те, що торги з продажу спірного об`єкта нерухомого майна ніколи не проводились, при цьому, акт проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто, є правочином, а тому, враховуючи, що даний правочин не було укладено, то він є нікчемним і його не потрібно визнавати недійсним в судовому порядку.

Між тим, колегія суддів вважає такі доводи апелянта такими, що не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, а саме в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто, є правочином.

Наведене узгоджується з нормами ч.4 ст.656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу; або не випливає з їхньої суті.

Отже, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст.203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону.

Разом з тим, заявляючи вимогу про визнання недійсним свідоцтва про придбання з прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1 , виданого приватним нотаріусом Кононенко С.А., та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 , запису про проведену державну реєстрацію, припинення права власності за ОСОБА_3 на квартиру; позивач не заявляв вимог про визнання недійсними прилюдних торгів.

Водночас, згідно ч.ч.1,8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів) було встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч.1 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідній редакції, реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст.57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Частиною 1 ст.41 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів) було встановлено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

За змістом наведених статей вбачається, що останніми допускається звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Таке звернення стягнення проводиться шляхом його продажу на прилюдних торгах.

Згідно акта про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого майна, затвердженого 16 грудня 2013 року, звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу на прилюдних торгах відбувалось в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-2921, виданого 29 квітня 2012 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» боргу в сумі 598 456 грн 05 коп, тобто, в рамках виконання судового рішення про стягнення боргу з боржника ОСОБА_4 , яка є позичальником та іпотекодавцем за кредитним договором №8/2006/840-К/1475-Н від 24 жовтня 2007 року і договором іпотеки №1475/1-Н від 24 жовтня 2007 року, на користь стягувача в особі ВАТ КБ «Надра», що є кредитодавцем та іпотекодержателем за відповідними договорами.

Посилаючись на те, що предмет іпотеки не виставлявся на торги в порядку примусового стягнення кредитної заборгованості, позивач відповідних доказів, зокрема, рішення Шевченківського районного суду м.Києва у справі №2-2921, не надав.

Будь-яких належних обґрунтувань та відповідних доказів щодо порушення встановленої законодавством процедури виставлення майна на торги та його продажу, позивач не навів.

Доводи скаржника про те, що відповідно до норм чинного законодавства станом на 2017 рік, реалізація арештованого майна вже проводилась шляхом проведення електронних торгів, а не прилюдних, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки така реалізація проводилась в рамках виконавчого провадження в 2013 році.

Таким чином, реалізація майна шляхом його продажу на прилюдних торгах, відповідала приписам наведених вище статей Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», а також діючому на той час Тимчасову положенню про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за №745/4038.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені вище обставини також є додатковою підставою для відмови в задоволенні вимог про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та похідних від неї вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 , запису про проведену державну реєстрацію, припинення права власності за ОСОБА_3 на квартиру; визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 23 серпня 2017 року та від 06 жовтня 2017 року, зі скасуванням рішень та записів про право власності й припинення права власності.

Крім того, колегія суддів вважає неспроможними доводи скаржника, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку щодо незалучення співвласника спірного майна в якості співвідповідача, оскільки судом першої інстанції з витребуваних матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2017 року було установлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_1 в період перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , яка при посвідченні договору надавала нотаріально посвідчену заяву про її згоду на придбання квартири чоловіком та зазначала, що договір укладається в інтересах сім`ї та буде об`єктом спільної сумісної власності.

Тобто, відповідно до ст.60 СК України, придбана ОСОБА_1 квартира належить останньому на праві спільної сумісної власності разом з його дружиною ОСОБА_5 , а тому, враховуючи підстави та предмет заявлених позовних вимог, даний спір безпосередньо стосувався прав та обов`язків останньої, як співвласника майна.

Проте, згідно матеріалів справи, позивач, інтереси якого під час судового розгляду даного спору у суді першої інстанції представляв адвокат, співвласника спірного майна - ОСОБА_5 , в якості співвідповідача не залучив та відповідних клопотань в порядку ст.51 ЦПК України не заявляв, що у свою чергу є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у відповідній частині з підстав пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова