Дата документу 06.09.2022 Справа № 332/2560/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/2560/20 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/1662/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач зазначав, що перебуваючи в дружніх стосунках з відповідачем ОСОБА_3 і маючи на меті з її допомогою продати належне йому на праві власності нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі усного договору видав ОСОБА_3 довіреність від 30 вересня 2019 року, якою доручив відповідачу бути його представником з питань продажу цього приміщення, для чого надав ОСОБА_3 всі необхідні повноваження. Відповідно до п.2 Договору купівлі-продажу від 03 грудня 2019 року, продаж зазначеного приміщення було вчинено ОСОБА_3 за вищезазначеною довіреністю на суму 772 397 грн, які відповідач отримала від покупця до підписання договору купівлі-продажу. Однак, за твердженням позивача, зазначені кошти ОСОБА_3 йому не передала та, зважаючи на правове регулювання правовідносин довіреності та договору доручення, відповідач зобов`язана негайно передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь 772 397 грн та судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 7724 гривень та витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у сумі 6000 гривень.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Першина В.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що звернувся до суду з позовом до відповідача, застосовуючи положення ст. 175 ЦПК України, обравши для себе спосіб захисту прав, визначивши предметом позову договір купівлі-продажу від 03 грудня 2019 року та умови його укладання. На думку скаржника, отримавши позов та вивчивши його, відповідач, відповідно до положень с 193 ЦПК України, мала право подати зустрічний позов, в якому предметом позову могла визначити умови іншої угоди - договору доручення від 30 вересня 2019 року або довіреності від 30 вересня 2019 року, на підставі яких був укладений договір купівлі-продажу від 03 грудня 2019 року, та захистити свої права під час укладення вже цієї угоди. Проте відповідач жодним чином не оскаржувала умови зазначеного договору від 30 вересня 2019 року, не скористалась своїм правом на подання окремого позову до ОСОБА_1 про оскарження умов договору доручення або довіреності від 30 вересня 2019 року.

На думку скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що предметом його позову є обов`язок відповідача повернути позивачеві грошові кошти, отримані нею під час підписання договору купівлі-продажу від 03 грудня 2019 року, суд помилився із визначенням застосування норми законодавства щодо договору доручення, зокрема, п. З ст. 1006 ЦК України, як підстави для заявлення позивачем вимог. ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки умовам договору купівлі-продажу від 03 грудня 2019 року, натомість оскаржуване рішення обґрунтовано невідповідністю певних умов договору доручення від 30 вересня 2019 року, хоч скаржник його предметом позову не вважає.

ОСОБА_1 зауважує, що поклавши за основу рішення сумніви щодо умов договору доручення від 30 вересня 2019 року та довіреності від 30 вересня 2019 року, визнаючи недоведеним факт укладення договору доручення відповідно до норм глави 68 ЦК України, визначивши, що довіреність від 30 вересня 2019 року свідчить тільки про наявність між сторонами правовідносин представництва, суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав оцінки діям ОСОБА_3 , яка на підставі цієї довіреності від 30 вересня 2019 року спочатку відкрила від імені скаржника рахунок у відділенні банку «Глобус», потім уклала від його імені договір купівлі-продажу із ОСОБА_4 , а потім зняла від імені скаржника надіслані від продажу нерухомості за Договором грошові кошти з цього банківського рахунку, та розпорядилася ними на власний розсуд. При цьому, жодного разу відповідач не повідомляла ОСОБА_1 про вчинення дій в його інтересах.

Крім того, на думку скаржника не є належним та допустимим доказом у справі договір купівлі-продажу № 02/19 від 23 квітня 2019 року, укладений між скаржником, як ФОП, та Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради в особі ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Ракитянською Т.Г.

Скаржник вважає неналежними доказами у справі, оскільки вони не мають ніякого відношення саме до предмету позову, досліджені та прийняті судом докази відповідача: квитанцію № 7 від 23 квітня 2019 року, копії 18 банківських квитанцій від 23 квітня 2019 року, копію наказу департаменту комунальної власності та приватизації № 242р від 23 жовтня 2017 року, копію Акту від 10 грудня 2018 року, копії товарних чеків ФОП ОСОБА_6 - 13 штук, копії 6 аркушів з чорновими записами позивача та копії висновку почеркознавчої експертизи у цих чорнових записах. Квитанції АТ «КБ «Глобус» № ПН245441С1 від 03 грудня 2019 року про сплату відповідачем 38 619,85 грн в якості ПДФО з операції купівлі-продажу нерухомого майна замість позивача, та № ПН245393С1 від 03 грудня 2019 року про сплату відповідачем 11 585,96 грн військового збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна скаржник також вважає неналежними та недопустимими доказами у справі, оскільки ОСОБА_3 не ставила перед судом у визначеному порядку питання про стягнення з нього цих коштів.

19 серпня 2022 року від ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги, а оскаржуване рішення просить залишити без змін.

25 серпня 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Першина В.М. до апеляційного суду надійшло клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 вересня 2022 року зазначене клопотання задоволено та попереджено ОСОБА_2 про те, що він несе ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку, тощо, відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України.

05 вересня 2022 року до апеляційного суду надійшла заява третьої особи ОСОБА_8 про розгляд апеляційної скарги у справі за її відсутності.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.138, 141,142).

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Мухіна Л.С. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Відповідно до довідки секретаря судового засідання Бєлової А.В. відеоконференцзв`язок у цивільній справі з представником ОСОБА_1 - адвокатом Першиним В.М. не відбувся з причини того, що він не знаходився в режимі онлайн в системі відеоконференції EasyCon у визначений час, тобто був відсутній зв`язок із адвокатом (а.с. 166).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та враховуючи, що адвокат Першин В.М. попереджений про те, що він несе ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку, тощо, відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України, колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем укладення з відповідачем договору доручення, узгодження умов такого договору відповідно до норм глави 68 ЦК України, при цьому правильно визначив характер правовідносин між сторонами, а саме - наявність правовідносин представництва за довіреністю, яка сама по собі не є доказом укладення договору доручення, оскільки є одностороннім правочином. Відповідачем безпосередньо кошти за договором купівлі-продажу не отримувалися,а були перераховані продавцем на розрахунковий рахунок саме позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що згідно з копією довіреності від 30 вересня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г. за реєстровим номером 1085, ОСОБА_1 на підставі усного договору уповноважив ОСОБА_3 бути його представником з питань: - підготовки необхідних документів для продажу нежитлового приміщення № 23 першого поверху (літ А-3) площею 209,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ; - продажу зазначеного нежитлового приміщення; - відкривати та закривати будь-які рахунки у будь-якій валюті в будь-якому банку на території України на його ім`я, для чого надав їй відповідні повноваження, (т. 1 а.с.43).

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 03 грудня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М. за реєстровим номером 6475, ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від З0 вересня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г. за р.№ 1085, з одної сторони та з другої сторони ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 209,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 40-42).

П.2 Договору передбачено, що «за погодженням сторін продаж вчинено за 772 397,00 грн., які одержані продавцем на його рахунок від Покупця до підписання цього договору повністю.

З квитанції № 3979 від 03 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 внесла грошові кошти в сумі 772 397,00 грн в якості поповнення рахунку готівкою на рахунок № НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_4 , в АТ «КБ «Глобус», відділення № 2, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 24. Платіжним дорученням № 3987 грошові кошти в сумі 772 397,00 грн перераховано на рахунок № НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 , у тому ж банку. У полі «призначення платежу» зазначено: перерахування коштів за нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу б/н від 03 грудня 2019 року (т. 1 а.с.178-179).

Згідно з квитанцією АТ «КБ «Глобус» № ПН245441С1 від 03 грудня 2019 року, ОСОБА_3 сплатила 38 619,85 грн в якості ПДФО з операції купівлі-продажу нерухомого майна, платник ОСОБА_1 через ОСОБА_3 . Згідно з квитанцією № ПН245393С1 від 03 грудня 2019 року, ОСОБА_3 сплатила військовий збір з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 11 585,96 грн, платник - ОСОБА_1 через ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 181).

Згідно з квитанцією № 7 від 23 квітня 2019 року, грошові кошти в сумі 657 720,00 грн перераховано з карткового рахунку НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , на рахунок Департаменту комунальної власності та приватизації в якості оплати за придбання об`єкту приватизації згідно договору купівлі-продажу № 02/19 від 23 квітня 2019 (т.1 а.с. 195).

Також суд першої інстанції оглянув копії 18 банківських квитанцій від 23 квітня 2019 року про внесення на картковий рахунок * НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , грошових коштів на загальну суму 630 000 грн. Копія квитанції від 04.01.2019 про поповнення рахунку ОСОБА_1 * НОМЕР_3 на суму 93269 грн (т.2 а.с.39), оригінали яких надані в матеріали кримінального провадження ОСОБА_3 , копію листа старшого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Запорізькій області О. Сторчило щодо отримання копій матеріалів кримінального провадження № 0000022. (т.1 а.с.185-194).

Копію договору купівлі-продажу № 02/19 від 23 квітня 2019 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради в особі Забутного О.П., посвідченого приватним нотаріусом Ракитянською Т.Г. (т. 1 а.с. 196-198).

Копію наказу департаменту комунальної власності та приватизації №242р від 23 жовтня 2017 року про передачу в оренду нежитлового приміщення першого поверху (літ. А-1) по АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_1 для розміщення магазину продовольчих товарів (т. 1 а.с.201).

Копію Акту від 10 грудня 2018 року про визначення розміру витрат орендаря ФОП ОСОБА_1 на поліпшення нежитлового приміщення № 23 першого поверху (літ А-3) площею 209,7 кв.м за адресою АДРЕСА_3 , в якому зазначено про підтвердження сплати ФОП ОСОБА_1 вартості будівельних матеріалів копіями платіжних документів (товарними чеками ФОП ОСОБА_6 ) (т. 1 а.с.202-209).

Копії 13 товарних чеків ФОП ОСОБА_6 , оригінали яких надані в матеріали кримінального провадження ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 210-222).

Копії 6 аркушів з чорновими записами ОСОБА_1 , у яких він вів обліки закупівлі матеріалів та об`ємів виконаних робіт у приміщенні, розташованому по АДРЕСА_2 , та розрахунки з ОСОБА_3 , надані досудовому слідству потерпілою ОСОБА_3 (т.1 а.с.223-228, т. 2 а.с. 34-35).

Копію висновку почеркознавчої експертизи за вказаними чорновими записами, яким встановлено приналежність записів ОСОБА_1 (т.2 а.с. 1-32 ).

Згідно з протоколом судового засідання від 10 грудня 2021 році, суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що 23 квітня 2019 року вона особисто готівкою через банкомат вносила на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти, які було надано їй ОСОБА_3 .

Ґрунтуючись на письмових поясненнях третьої особи суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 є покупцем за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_4 , який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовниченко В.М. 03 грудня 2019 року. Від імені продавця ОСОБА_1 діяла за довіреністю ОСОБА_3 . Вона здійснила оплату продавцю за договором купівлі- продажу через банк на особистий рахунок ОСОБА_1 , реквізити якого були наявні у ОСОБА_3 . Попередньо вона внесла кошти готівкою на свій рахунок в банку АТ «КБ «Глобус», і з цього рахунку кошти було перераховано на рахунок ОСОБА_1 (а.с.174- 175).

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом предмету позову суперечить змісту поданої уточненої позовної заяви (а.с.33-35). Так, звертаючись до суду, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 , яка діяла як його представник за довіреністю від 30 вересня 2019 року, виданою на підставі усного договору доручення, грошові кошти за укладеним договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 03 грудня 2019 року в сумі 772397 грн. У позовній заяві скаржник, зокрема посилаючись на статті ЦК України, які регулюють укладення договору доручення, обґрунтовував обов`язок передачі коштів від продажу майна наявністю укладеного між ним та відповідачем договору доручення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач отримавши позов та вивчивши його, відповідно до положень ст. 193 ЦПК України, мала право подати зустрічний позов, в якому предметом позову могла визначити умови іншої угоди - договору доручення від 30 вересня 2019 року або довіреності від 30 вересня 2019 року, на підставі яких був укладений договір купівлі-продажу від 03 грудня 2019 року, та захистити свої права під час укладення вже цієї угоди, але відповідач жодним чином не оскаржувала умови зазначеного договору, не подаючи окремого позову, колегія суддів не приймає, оскільки він суперечить принципам цивільного процесуального законодавства, адже в силу положень ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неналежність доказів, а саме: договору купівлі-продажу № 02/19 від 23 квітня 2019 року, укладеного між скаржником, як ФОП, та Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, та банківських квитанцій, досліджуваних у справі, не знайшли свого підтвердження з огляду на таке.

Статтями 12, 76, 77, 79, 81 ЦПК України зокрема встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач заперечувала наявність договору доручення на продаж приміщення між нею та скаржником, вказавши, що під час укладання договору купівлі-продажу 03 грудня 2019 року вона діяла не як виконавець зобов`язань перед ОСОБА_1 , а виключно в своїх інтересах, використовуючи надані їй довіреністю повноваження у відповідності до раніше досягнутої домовленості про придбання цього приміщення ОСОБА_1 саме для неї і за її рахунок. На підтвердження своїх заперечень відповідач надала суду докази наявності між нею та ОСОБА_1 тривалих ділових відносин саме з приводу придбання шляхом приватизації зазначеного нежитлового приміщення, в тому числі і банківських квитанцій від 23 квітня 2019 року.

Натомість суд першої інстанції встановив та сторонами не спростовано, що 03 грудня 2019 року ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 30 вересня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г. за № 1085 (т. 1 а.с. 43), з однієї сторони та з другої сторони ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 209,7 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М. за реєстровим номером 6475 (т. 1 а.с. 40-42).

П. 2 цього договору передбачено, що «за погодженням сторін продаж вчинено за 772 397,00 грн., які одержані продавцем на його рахунок від Покупця до підписання цього договору повністю.

Твердження скаржника про те, що він не отримував кошти від договору купівлі-продажу від 03 грудня 2019 року ґрунтується тільки на його поясненнях , у той час як з квитанції № 3979 від 03 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 внесла грошові кошти в сумі 772 397,00 грн в якості поповнення рахунку готівкою на рахунок № НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_4 , в АТ «КБ «Глобус», відділення № 2, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 24. Платіжним дорученням № 3987 грошові кошти в сумі 772 397,00 грн перераховано на рахунок № НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 , у тому ж банку. У полі «призначення платежу» зазначено: перерахування коштів за нерухоме майно згідно договору купівлі-продажу б/н від 03 грудня 2019 року (т. 1 а.с. 178-179).

Крім того, відповідно до своїх письмових пояснень, третя особа - ОСОБА_4 підтвердила, що є покупцем за вищезазначеним договором купівлі-продажу. Під час його укладання від імені продавця ОСОБА_1 діяла за довіреністю ОСОБА_3 . ОСОБА_4 здійснила оплату продавцю за договором купівлі-продажу через банк на особистий рахунок ОСОБА_1 , реквізити якого були наявні у ОСОБА_3 . Попередньо вона внесла кошти готівкою на свій рахунок в банку АТ «КБ «Глобус», і з цього рахунку кошти було перераховано на рахунок ОСОБА_1 (а.с.174-175).

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність об`єктивних даних та достовірних доказів на підтвердження того, що саме відповідач зняла надіслані від продажу нерухомості за договором грошові кошти з його банківського рахунку та розпорядилася ними на власний розсуд, у зв`язку із чим, апеляційний суд погоджується з тим, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів не обґрунтовані позивачем та не підтверджені належними доказами.

Таким чином, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2022 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: