Справа № 466/4278/22
Провадження № 2/466/1764/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Донченко Ю.В.

за участі секретаря Назаркевич Ю.В.

справа №466/4278/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , представника третьої особи Миргорода В.В.

встановив:

24.06.2022 р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м.Львова з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.06.2012 року між нею і відповідачем по справі ОСОБА_2 у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 252. За час спільного проживання з відповідачем у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що з часу народження дитини, відповідач став ухилятись від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню дитини. Не приділяв належної, батьківської уваги і не цікавився розвитком та станом здоров`я малолітньої дитини. Гроші, які він заробляв, витрачав на свої потреби, не брав участі у веденні домашнього господарства. Постійно вживав алкогольні напої, знаходячись в нетверезому стані, влаштовував сварки, скандали з приводу сімейного життя, пред`являючи претензії з приводу і без приводу внутрішніх взаємовідносин. Все це відбувалось в присутності і на очах дитини та негативно відбивалось на формуванні його характеру, не сприяло нормальній морально- психологічної атмосфері в сім`ї.

Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16.06.2014 року шлюб між сторонами був розірваний. З цього часу вони не підтримують з відповідачем жодних відносин, позивач навіть не зверталась до суду з позовом про сплату аліментів на дитину. А відповідач, будучи батьком малолітньої дитини - ОСОБА_1 , за весь цей час не надав дитині ніякої моральної, ні матеріальної допомоги. За всі дев`ять років з дня народження сина, відповідач жодного разу не провідав свого сина, не поцікавився його здоров`ям, йому невідомо де і як навчається син, як він виглядає, чим займається у вільний час. З часу народження і до сьогоднішнього дня син ОСОБА_1 перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею.

Просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2022 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Донченко Ю.В.

Ухвалою судді від 27.06.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

29.08.2022 року до суду через канцелярію суду подано висновок від 22.08.2022 року органу опіки та піклування Шевченківської районногї адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28-30).

Позивач та її представник- адвокат Кравчина В.І. в судовому засіданні позовну заяву підтримали, надали пояснення аналогічні доводам заяви. Просили заяву задоволити.

27.10.2022 р. відповідач повторно в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи на 14.09.2022 р., 27.10.2022 р. Виклик відповідача здійснений поштою за адресою його реєстрації, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 знаходиться з 17.09.2022 року у відділенні Укрпошти 79491, що вбачається із Трекінгу Укрпошти (а.с.43). Причин неявки ОСОБА_2 суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідно до п. п. 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються в об`єкті поштового зв`язку.

Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" та "Судове повідомлення", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу.

У разі відмови адресата одержати судову повістку чи повідомлення особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку або повідомлення, вважається повідомленою.

Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки або повідомлення, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення особи про судовий розгляд вважається належним.

Представник третьої особи - відділу органу опіки та піклуваня Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування, проти задоволення позову не заперечував.

Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач та її представник.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.2).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 16.06.2014 року шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 який зареєстрований 30.06.2012 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №252- розірвано (а.с.3 зворот).

З довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №4 від 16.05.2022 року, виданої ОСББ «Голосіївське» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , власниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані позивач- ОСОБА_1 , її син- ОСОБА_1 . Відповідач- ОСОБА_2 за вказаною адресою не зареєстрований (а.с.4).

Як вбачається із довідки від 15.02.2022 р., яка видана дирекцією Львівського державного музичного ліцею ім.С.Крушельницької, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учень 3-Б класу проживає з бабусею та мамою. Питанням виховання і розвитку дитини в сім"ї займається мама, яка приділяє сину належну увагу. З батьком хлопчика не знайома (а.с.5).

Згідно з Висновком органу опіки та піклування Шевченківської районногї адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-62591 від 22.08.2022 р., райдержадміністрація вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , щодо його малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28-30).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст.150 Сімейного кодексу України, та полягають, зокрема, в наступному: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та інше.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 12 вищезгаданого Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Як зазначено у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями від 19.12.2008р. - п. 15. позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. П. 16. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до ст.18. Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина, зокрема, цікавитися ним, його життям та майбутнім, матеріально допомагати, дбати про його культурний та духовний розвиток, спілкуватися з ним, сприяти в отриманні дитиною освіти, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання ним батьківських обов`язків не існує; самоусунувся від виховання та утримання дитини, не виявляє у відношенні дитини батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками, в розумінні встановлених законодавчих положень. Доказів протилежного відповідачем до суду подано не було.

Водночас, суд роз`яснює відповідачу, що він, згідно ст. 169 СК України, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, в порядку передбаченому законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав, оскільки позивач при подачі позову про позбавлення батьківських прав звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 76, 81, 82, 95, 200, 263, 265 ЦПК України, ст. 164 Сімейного Кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в користь держави 992, 40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосереднього до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Текст судового рішення виготовлено та підписано 27.09.2022.

Суддя Ю. В. Донченко