КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/1360/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 372/4360/19

29 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Шпильовій Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дем`яненка Миколи Володимировича та представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Пилипця Антона Юрійовичана рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року, постановлене під головуванням судді Зінченко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в:

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 25.07.2018 року, близько 15 годин 00 хвилин, в с. Халеп`я Обухівського району Київської області, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Opel Astra», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахував дорожні умови, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , за кермом якого був його син ОСОБА_3 . Внаслідок даної ДТП транспортні засоби були пошкоджені та завдано матеріальної шкоди власникам цих транспортних засобів.

Своїми діями відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п.23 б)д); 10.1; 12.1 Правил дорожнього руху України, скоївши тим самим правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Обухівського районного суду Київської області від 25.09.2019 року, якою відповідача було визнано винним у скоєнні ДТП 25.07.2018 року.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet» складає - 144 816 грн. 46 коп.

Між ОСОБА_2 та Страховою Компанією «Княжа Вієна Іншуранс Груп» на момент вчинення ДТП був укладений договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13.03.2018 року (поліс № АМ 2809599).

Позивач звернувся із заявою до страхової компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну третім особа, про виплату матеріального збитку. Проте, СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надала ОСОБА_1 відповідь в якій зазначила про відсутність законних підстав для виплати йому страхового відшкодування по даному страховому випадку, так як сплив встановлений законом річний строк для подання заяви про виплату страхового відшкодування.

Окрім відшкодування вартості відновлюваного ремонту позивачем були понесені витрати з транспортуванням автомобіля, його зберіганням на стоянці, проведення незалежної експертизи.

Також посилався на те, що внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_2 йому були завдані моральні страждання, так як його автомобіль був фізично знищений, користуватись ним було неможливо, йому та членам його родини необхідно було докладати додаткових зусиль для організації свого життя , доводити вину ОСОБА_2 в слідчих органах та у суді, його дружина ОСОБА_4 була учасником вказаної ДТП в якості пасажира, отримала тілесні ушкодження та була довставлена До Обухівської ЦРЛ, де проходила лікування. Всі ці події завдали йому моральних страждань, а тому просив стягнуи з ОСОБА_5 завдану йому моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

З огляду на вище викладене, просив суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь матеріальний збиток та моральну шкоду у сумі 210 701 грн. 46 коп.

В судовому засіданні 15 червня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвоката Кириленко О.В. заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року клопотання представника задоволено.

Залучено по даній цивільній справі в якості співвідповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» . (т. 1 а.с. 121)

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 суму збитків, заподіяних в результаті дорожньо транспортної пригоди в сумі 44 816 грн. 46 коп., та понесені позивачем витрати за проведення оцінки завданих збитків в сумі 2 000, 00 грн. та витрати, понесені з утриманням автомобіля на стоянці та його транспортування в сумі 13 800, 00 грн., а всього 60 616 грн. 46 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 15 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Дем`яненко Микола Володимирович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року змінити, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди: суму збитків, заподіяних в результаті дорожньо- транспортної пригоди в розмірі 144 816 грн. 46 коп., понесені позивачем витрати за проведення оцінки завданих збитків в сумі 2 000, 00 грн.; витрати, понесені у зв`язку із утриманням автомобіля на стоянці та його транспортуванням в сумі 13 800, 00 грн., а всього 160 616 грн. 16 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000, 00 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає що, обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції посилався на те, що відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент настання ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідально власників наземних транспортних засобів від 13.03.2018 року № АМ2809599, укладеним з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», із лімітом відповідальності страховика в розмірі 100 000, 00 грн., а тому відповідач ОСОБА_2 має нести майнову відповідальність в розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом, а іншу частину в розмірі ліміту відповідальності має нести страховик.

З таким висновком суду першої інстанції позивач не погоджується, так як він, як потерпілий вільно, на власний розсуд, обирає спосіб захисту свого порушеного права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, або шляхом звернення до страховика. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання.

Вважає, що суд першої інстанції знехтував цим правом, нав`язавши позивачу обов`язок своїм судовим рішенням задовольнити свої позовні вимоги виключно за рахунок страховика відповідача, що є неправильним.

Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначає, що ДТП трапилось 25 липня 2018 року, з того часу і до моменту подання позовної заяви потерпілий ОСОБА_1 та його сім`я не могли користуватися своїм майном. Лише за 15 місяців вдалося довести вину ОСОБА_2 у скоєнні ДТП і весь цей час ОСОБА_1 переживав сильні душевні страждання. Дружина ОСОБА_4 була учасником дорожньо- транспортної пригоди в якості пасажира, отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому ноги і довго лікувала вказану травму.

Вказує на неправильність висновку суду першої інстанцї в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, так як за наслідками вчиненого ОСОБА_2 правопорушення сім`ї позивача завдано моральної шкоду, яка виражається у негативних емоціях та душевних переживаннях у зв`язку із пошкодженням майна та неможливості нормального користування ним.

Також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 21 грудня 2020 року представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвокат Пилипець Антон Юрійовичподав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року в мотивувальній частині, із посилання на ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування та змінити рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 в резолютивній частині та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму збитків, заподіяних в результаті дорожньо- транспортної пригоди, в сумі 144 816 грн. 46 коп., понесені позивачем витрати за проведення оцінки завданих збитків в сумі 2 000, 00 грн., витрати на утримання автомобіля на стоянці та його транспортування в сумі 13 800, 00 грн., а всього 160 616 грн. 46 коп.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Проте, всупереч вимогам ч. 1 ст. 51 ЦПК України, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15.06.2020 року за клопотанням відповідача ОСОБА_2 було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 265 ЦПК України не зазначив відомості про Приватне акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у вступній та резолютивній частині рішення та не вирішив питання в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Вказує на те, що між позивачем та ОСОБА_2 виникли деліктні зобов`язання, оскільки у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відсутній обов`язок щодо здійснення виплати суми страхового відшкодування з тих підстав, що позивач подав заяву про виплату страхового відшкодування з пропуском річного строку, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Зазначає, що у справах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними та пріоритетними відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Представник позивача звернувся до відповідача із завою про виплату страхового відшкодування 18 жовтня 2019 року. В той час як дорожньо-транспортна пигода сталася 25 липня 2018 року.

Щодо встановленого судом розміру відшкодування на користь позивача зазначає, що згідно поданого позивачем звіту про оцінку матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу № 594/10-19 від 09.10.2019 року вартість відновлювального ремонту КТЗ становить суму 144 816, 46 грн., у даному випадку між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виникли деліктні зобов`язання, що регулюються ст. 1187 ЦК України де зазначено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а тому суд повинен був стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму збитків, заподіяних в результаті ДТП у розмірі 144 816, 46 грн., понесені позивачем витрати за проведення оцінки завданих збитків в сумі 2 000, 00 грн., витрати понесені з утриманням автомобіля на стоянці та його транспортування в сумі 13 800, 00 грн., а всього 160 616, 46 грн.

Вважає, що підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000, 00 грн. немає.

У судовому засіданні апеляційного суду 26 серпня 2021 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кулініченко Геннадій Володимирович заявив клопотання про призначення у даній справі судової автотоварознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання: Який розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 ? Який розмір залишкової (утилізаційної) вартості автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 ?

Проведення судової автотоварознавчої експертизи просив доручити експертам Судової незалежної експертизи України ( м.Київ, вул. Степана Бандери,6).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кулініченка Геннадія Володимировича про призначення судової автотоварознавчої експертизи було задоволено.

Призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (місто Київ, вул. Смоленська, 6), попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України.

Поставлено перед експертами наступні питання:

Яка вартість відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 25 липня 2018 року?

Який дійсний розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням Звіту №594/10-19 про оцінку транспортного засобу та ремонтної калькуляції № 594/10-19?

Яка ринкова вартість транспортного засобу«Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 у пошкодженому стані (залишкова вартість) після ДТП, яка сталася 25 липня 2018 року?

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року Науково- дослідний інститут судових експертиз направив висновок експерта відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталась 25 липня 2018 року складала 125 641,09 грн. Водночас, факт включення або не включення ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єктів господарської діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ, реалізації складових, матеріалів тощо.

Дійсний розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», д. н. з. НОМЕР_2 з урахуванням Звіту №594/10-19 про оцінку транспортного засобу та ремонтної калькуляції №594/10-19 становить 105 715,08 (сто п`ять тисяч сімсот п`ятнадцять грн. 8 коп.) в т.ч. ПДВ.

Ринкова вартість транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д. н. з. НОМЕР_2 у пошкодженому стані (залишкова вартість ) після ДТП, що сталась 25 липня 2018 року складалася 40808, 78 грн. (сорок тисяч вісімсот вісім грн. 78 коп.) в т.ч. ПДВ.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_7 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кулініченко Геннадій Володимирович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги запречував, посилаючись на те, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність відповідно до закону у відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ліміт страхової суми 100 000,00 грн. З огляду на те, що автомобіль позивача внаслідок ДТП є фізично знищеним, то розмір шкоди визначається, виходячи з вартості автомобіля позивача на момент ДТП, за мінусом вартості вказаного автомобіля після ДТП ( вартості залишків). Відповідно до висновку судової автотоварорзнавчої експертизи, вартість автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_2 дійсний розмір матеріального збитку становить суму 105 715,08 грн. , ринкова вартість вказаного автомобіля у пошкодженому стані становить суму - 40 808,78 грн., а тому відшкодуванню позивачу підлягає матиеріальний збиток в сумі 64 906, 30 грн. З огляду на ліміт страхової суми 100 000,00 грн., підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральнорї шкоди - відсутні.

Представник Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи апеляційним судом повідомлявся у встановленому порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. (т. 1 а.с. 28)

08 листопада 2018 року заступником начальника слідчого відділення Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області майором поліції Воропаєм Русланом Миколайовичем було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000729, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 25.07.2018 року за ознаками кримінаьного правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 286 КК України за відсутності в діянні кримінального правопорушення, на підставі п.2ч.1 ст. 284 КПК України. Виділено матеріали з кримінального провадження до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області для притягнення винного до адміністративної відповідальності за статтями, вказаними в описовій частині даної постанови ( ст. 124 КУпАП). (т. 1 а.с. 29-30)

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 25 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження по адміністративній справі відносно нього у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.(т. 1 а.с. 32)

15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 та його представник адвокат Дем`яненко Микола Володимирович звернулись до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про виплату матеріального збитку в сумі 108 541, 40 грн. (т. 1 а.с. 167)

28 жовтня 2019 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надало ОСОБА_1 відповідь на його заяву від 15 жовтня 2019 року в якій зазначило, що заява на виплату матеріального збитку у розмірі 108 541,40 грн. була подана представником ОСОБА_1 адвокатом Дем`яненко Миколою Володимировичем 18 жовтня 2019 року, а дорожньо- транспортна пригода відбулась 25 липня 2018 року, тобто, з моменту скоєння дорожньо- транспортної пригоди минуло більше одного року, отже відсутні підстави для виплати страхового відшкодування у даному випадку. (т. 1 а.с. 33, 171)

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 594/10-19 від 09 жовтня 2019 року, складеного оцінювачем СОД ТОВ «Клевер Експерт» ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_1 , ринкова вартість транспортного засобу «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням ПДВ становить 105 142,40 грн., вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу становить 144 816,46 грн. (т. 1 а.с. 34-48)

29 листопада 2019 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок ТОВ «Клевер Експерт» 2 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 161 від 29 листопада 2019 року. (т. 1 а.с. 49)

05 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про виплату матеріального та морального збитку , в якій просив ОСОБА_2 сплатит на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 170 616,46 грн. в строк до 15 листопада 2019 року та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. в строк до 15 листопада 2019 року. (т. 1 а.с. 50-52)

Відповідно до довідки- рахунку від 23 листопада 2019 року, виданої ТОВ «Ескорт- Сервіс» автомобіль «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_2 з 25 січня 2019 року по 23 листопада 2019 року перебував на платній автостоянці, що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Автозаводська 76-78. Зазначено, що за весь період було сплачено за охорону даного автомобіля 6 060, 00 грн. (т. 1 а.с. 54)

Цивільно- правова відповідальність ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується копією полісу № АМ/2809599 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (т. 1 а.с. 166)

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та, стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки, заподіяні в результаті дорожньо- транспортної пригоди, в сумі 44 816 грн. 46 коп., та понесені позивачем витрати за проведення оцінки завданих збитків в сумі 2 000, 00 грн. та витрати, понесені на утриманням автомобіля на стоянці та його транспортування в сумі 13 800, 00 грн., а всього 60 616 грн. 46 коп., суд першої інстанції посилався на те, що розмір збитку, завлданого позивачу становить суму 144 816,46 грн., відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент настання ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідально власників наземних транспортних засобів від 13.03.2018 року № АМ2809599, укладеним з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», із лімітом відповідальності страховика в розмірі 100 000, 00 грн., а отже відповідач ОСОБА_2 має нести майнову відповідальність в розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом, а іншу частину в розмірі ліміту відповідальності має нести страховик.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на те, що судом першої інстанції було надано невірну правову оцінку встановленим дійсним обставинам справи та дослідженим доказам, порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, з матеріалів справи та змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачаться, що він звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , як винної у ДТП особи, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої йому внаслідок ДТП. Позовних вимог до страховика відповідача ОСОБА_2 - Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивач не заявляв.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 15 червня 2020 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кириленка Олександра Васильовича було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у якій відповідачем ОСОБА_2 було застраховано його цивільно-правову відповідальність перед третіми особами за шкоду, заподіяну їх майну. (т. 1 а.с. 121)

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

З викладеного вбачається, що суд першої інстанції мав право залучити до участі у справі співвідповідача лише за клопотанням позивача, проте в даному випадку клопотання було заявлено представником відповідача ОСОБА_2 адвоката Кириленко Олександра Васильовича. Окрім того, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 лютого 2020 року суд першої інстанції закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 51 ЦПК України та що позивачем ОСОБА_1 не заявлялись позовні вимоги до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», суд першої інстанції мав право залучити ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, так як рішення в даній справі може стосуватись прав та інтересів даної юридичної особи.

З огляду на вище викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Пилипця Антона Юрійовича про те, що судом першої інстанції, в порушені вимог ч.1 ст. 51 ЦПК України, було залучено до участі у даній справі ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в якості співвідповідача за клопотанням відповідача та після закриття підготовчого провадження.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон №85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У такому випадку договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі та може бути оформлений як окремий договір, і як пункт основного договору (частина перша статті 259 ЦК України). При цьому закон не передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути скорочена за домовленістю сторін, що свідчить про те, що позовна давність на звернення до суду за захистом порушеного права визначається законом і може бути тільки збільшена.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Поряд із цим законодавством встановлюються також спеціальні строки позовної давності, зокрема, скорочені до одного року. Така позовна давність, яка закріплена статтею 258 ЦК України, визначена лише для вимог, зазначених у частині другій цієї норми, і зміст цієї норми не допускає розширеного тлумачення та передбачає такий строк для вимог про відшкодування шкоди, спричиненої наслідками ДТП.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

З досліджений судом доказів вбачається, що цивільно- правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп», що підтверджується копією поліса № АМ/2809599 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 та його представник адвокат Дем`яненко Микола Володимирович звернулись до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про виплату матеріального збитку в сумі 108 541, 40 грн. (т. 1 а.с. 167)

28 жовтня 2019 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надало ОСОБА_1 відповідь на його заяву від 15 жовтня 2019 року в якій зазначило, що заява на виплату матеріального збитку у розмірі 108 541,40 грн. була подана представником ОСОБА_1 адвокатом Дем`яненко Миколою Володимировичем 18 жовтня 2019 року, а дорожньо- транспортна пригода відбулась 25 липня 2018 року, тобто з моменту скоєння дорожньо- транспортної пригоди минуло більше одного року, отже відсутні підстави для виплати страхового відшкодування у даному випадку. (т. 1 а.с. 33, 171)

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 позовних вимог до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не пред`являлось.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 внаслілок пошкодження його автомобіля під час ДТП, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та фізичне знищення транспортного засобу позивача, що також підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи № 28709/21-54 від 25 червня 2022 року, згідно якої вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження у ДТП становить 105 715,08 грн., вартість відновлювального ремонту досліджуваного автомобіля перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то його відновлення є економічно недоцільним.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З метою визначення різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригодиухвалою Київського апеляційного суду від 26 серпня 2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кулініченка Геннадія Володимировича про призначення судової автотоварознавчої експертизи було задоволено.

Призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (місто Київ, вул. Смоленська, 6.

Відповідно до висновку експерта Київського Науково- дослідного інституту судових експертиз № 28709/21-54 від 25.06.2022 року дійсний розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Шевроле Авео» д. н. з. НОМЕР_2 з урахуванням Звіту №594/10-19 про оцінку транспортного засобу а ремонтної калькуляції №594/10-19 становить 105715,08(сто п`ять тисяч сімсот п`ятнадцять грн. 8 коп.) в т.ч. ПДВ.

Ринкова вартість транспортного засобу «Шевроле Авео» д. н. з. НОМЕР_2 у пошкодженому стані (залишкова вартість ) після ДТП, що сталась 25 липня 2018 року складає 40808, 78 грн. (сорок тисяч вісімсот вісім грн. 78 коп.) в т.ч. ПДВ.

З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що фактичний розмір понесених позивачем матеріальних збитків становить 64 906,30 грн. (105 715,08 грн. ринкова вартість автомобіля - 40 808,78 грн. ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані). Зазначений розмір матеріальних збитків не перевищує страховий ліміт відповідно до полісу № АМ/2809599 обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 , який становить суму 100 000,00 грн., а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 64 906,30 грн., а позовних вимог до страховика позивач не пред`являв.

Проте, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені позивачем у зв`язку із транспортуванням автомобіля 23 листопада 2019 року та 25 січня 2019 року та витрати понесені на оплату вартості зберігання автомобіля на штрафстоянці у розмірі 13 085,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. (т. 1 а.с. 54-56). Послуги з транспортування автомобіля з місця ДТП 25 липня 2018 року у розмірі 800,00 грн. не підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 , так як відшкодування вказаних витрат законом покладено на страховика.

З огляду на те, що наданий до позовної заяви позивачем висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 594/10-19 від 09 жовтня 2019 року складений оцінювачем СОД ТОВ «Клевер Експерт» ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції не поклав в основу судового рішення з огляду на його неповноту, розмір збитків визначався судом відповідно до вичновків судвої автотехнічної експертизи від 25.06.2022 року, яка була призначена апеляційним судом за клопотаннням відповідача ОСОБА_2 та оплачена ним, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку щодо відшколування позивачу ОСОБА_1 витрат по оплаті ним вартості вказаного висновку оцінювача.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , окрім матеріальної шкоди, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є поставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З огляду на вище викладене, з урахуванням того, що внаслідок ДТП, винуватцем якої є відповідач ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 втратив можливість користуватись своїм майном - автомобілем, так як він був технічно знищений. Вказана обставина завдавала позивачу негативних емоцій та душевних переживань з приводу пошкодження майна, порушенням звичного способу його життя, вимагала вчинення ним додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права та організації свого життя, що свідчить про заподіяння йому моральних страждань, а тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 10 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дем`яненка Миколи Володимировича відносно того, що зазначеним вище обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача про те, що потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала йому шкоди, або шляхом звернення до страховика та що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року відступила від висновків Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дем`яненка Миколи Володимировича та апеляційна скарга представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Пилипця Антона Юрійовичапідлягають частковому задоволенню, рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 085,00 грн. витрат на транспортування та зберігання пошкодженого автомобіля та 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З результатом розгляду апеляційної скарги здійснює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції - частина 4 статті 382 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

При поданні поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції відповідачем було понесено судові витрати в розмірі 1 152,60 грн.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції апеляційна скарга представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Пилипеця Антона Юрійовича була задоволена на 1/3, що дорівнює 384,20 грн.

Разом з ти, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункт 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З рахуванням того, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, як особа з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 27) відповідно до закону, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Пилипця Антона Юрійовича в сумі 384,20 грн. підлягають стягненню на користь відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 23, 979, 980, 1166,1167, 1187,1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 51, 133, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дем`яненка Миколи Володимировича задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвоката Пилипця Антона Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) 13 085,00 грн. витрат на транспортування та зберігання пошкодженого автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»() 384,20 грн. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий: Судді: