Справа № 185/1532/21
Провадження № 2/185/123/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 вересня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Самуха В.О., представника відповідача адвоката Залізко В.С. розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Павлограді, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В

01 березня 2021 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 2-9, т. 1).

За змістом заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 стверджував про незаконність наказу директора комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради № 16-к від 20.01.2021 року, яким позивача звільнено з посади заступника медичного директора зі стоматології, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу.

Позивач зазначав, що працював на посаді директора комунального некомерційного підприємства «Павлоградська стоматологічна поліклініка» Павлоградської міської ради.

31.03.2020 року дане підприємство було припиненим шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради.

31.03.2020 року позивач був звільненим із займаної посади у зв`язку із скороченням останньої, правовою підставою для звільнення вказані приписи п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗПП України.

Не погоджуючись зі звільненням та вважаючи його неправомірним, позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про поновлення на роботі у підприємстві правонаступнику та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 року по справі № 185/3506/20 позовні вимоги були задоволені, позивача поновлено на роботі у комунальному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради на посаді заступника медичного директора зі стоматології, як посаді, яка максимально відповідала змісту та обсягу службових повноважень порівняно із змістом та обсягом службових повноважень для посади, яку позивач займав до звільнення.

Також, вирішено питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 року допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі.

19.11.2020 року листом № 1415 позивача повідомлено про те, що він не може бути поновленим на посаді заступника медичного директора зі стоматології та йому запропоновано 0,25 ставки лікаря-стоматолога-хірурга.

24.11.2020 року державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу ДВС відкрито виконавче провадження № 63705920 щодо примусового виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 року про поновлення позивача на роботі.

Після звернення рішення суду до примусового виконання, позивач був поновленим на роботі.

Зокрема, наказом директора комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради від 26.11.2020 року № 146 поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника медичного директора зі стоматології з 19.11.2020 року.

Разом зі тим, наступного дня, 27.11.2020 року, листом комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради № 1464, позивача попереджено про те, що у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради, 27.01.2021 року посади заступника медичного директора зі стоматології підлягає скороченню та позивача буде звільнено згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач стверджує, що від дати поновлення на роботі не був допущеним до виконання трудової функції на посаді заступника медичного директора зі стоматології, будь-яких виробничих завдань не виконував, з посадовою інструкцією для посади заступника медичного директора зі стоматології ознайомленим не був, що, на його думку, свідчить про небажання керівництва комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради продовжувати трудові відносини з позивачем та формальний характер поновлення позивача на роботі з тим, щоб в подальшому звільнити.

Позивач також наголошував, що у відповідача не відбувалось змін в організації виробництва і праці за період від 26.11.2020 року, дати поновлення позивача на роботі, до 27.11.2020 року, дати попередження позивача про майбутнє звільнення, тому п. 1 ст. 40 КЗпП України не міг бути застосованим до спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 20.01.2021 року № 16-к, поновити його на посаді заступника медичного директора зі стоматології у комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.03.2021 року вказану вище позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а. с. 37-38, т. 1).

На виконання вимог Ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.03.2021 року, позивачем надано уточнену позовну заяву, де, зокрема, проведено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу і зазначено спосіб розрахунку середньоденної заробітної плати (а. с. 42-45, зворот, т. 1).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 46, 46 зворот, т. 1).

Вказаною ухвалою відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву не пізніше 15 днів з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, але до початку розгляду справи по суті (а. с. 46, зворот, т. 1).

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.06.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування від відповідача документів, що мають значення для розгляду справи (а. с. 71-73, т. 1).

26.07.2021 року представником відповідача адвокатом Залізко В. С. в судовому засіданні долучено до матеріалів справи супровідний лист від 23.07.2021 року та копії витребуваних документів (а. с. 75-131, т. 1).

26.07.2021 року в судовому засіданні, відповідаючи на питання представника позивача адвоката Самухи В. О., представник відповідача адвокат Залізко В. С. пояснив, що не можливо надати копію посадової інструкції для посади заступника медичного директора зі стоматології у комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради, з огляду на те, що вказана посадова інструкція не розроблялась.

Також, представник відповідача вказав про неможливість надання витребуваних судом документів, в яких зафіксовано зміст та обсяг доручень, що надавалися для виконання ОСОБА_1 в період часу, коли він обіймав посаду заступника медичного директора зі стоматології в комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради.

Представник відповідача пояснив, що вказані вище документи у відповідача відсутні, так як в період часу, коли позивач обіймав посаду заступника медичного директора зі стоматології, йому не надавались доручення службового характеру.

Це пов`язано з тим, що не було потреби у існуванні посади заступника медичного директора зі стоматології у комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради, і позивач був поновленим на вказаній посаді для виконання вимог щодо надання пропозицій по переведенню на іншу посаду, перед скорочення посади заступника медичного директора зі стоматології, так як попередньо, при звільненні позивача з посади директора комунального некомерційного підприємства «Павлоградська стоматологічна поліклініка» Павлоградської міської ради була порушеною процедура звільнення, і позивачу не було запропоновано вакантні посади у відповідача, як правонаступника.

Зміст вказаних пояснень відповідача підтверджується звукозаписом судового засідання від 26.07.2021 року.

07.08.2021 року на адресу Павлоградського міськрайонного суду надійшли письмові пояснення представника відповідача адвоката Шпака В. І., в яких викладено доводи щодо порушення процедури звільнення позивача та не пропонування останньому всіх вакантних посад у комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради (а. с. 134-138, т. 1).

До вказаних пояснень долучено копію відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24.02.2021 року № 6659/6/04-36-24-03-10 (а. с. 140-142, т. 1).

В подальшому, позивачем та його представником адвокатом Самухою В. О. неодноразово надавались до суду письмовий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та письмові пояснення щодо суті спору, зокрема, письмові пояснення від 13.09.2022 року.

22.09.2022 року в судовому засіданні представником відповідача надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з урахуванням додаткових пояснень від 13.09.2022 року).

До вказаного відзиву на позовну заяву були долучені копії розрахункових листків позивача за грудень 2020, січень 2021 року, копія штатного розпису від 01 жовтня 2020 року, копія наказу від 28.01.2021 року № 10 «Про виправлення технічної помилки в наказі № 133 від 27.11.2020 року».

Позивач та його представник заперечували проти доручення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву.

Представник позивача вказував, що згідно Ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 року про відкриття провадження у справі, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву не пізніше 15 днів з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, але до початку розгляду справи по суті (а. с. 46, 46 зворот, т. 1).

Однак, відзив на позовну заяву був поданим лише 22.09.2022 року, тобто з істотним пропуском строків, встановлених судом.

Представник позивача, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 126 ЦПК України, просив залишити без розгляду відзив на позовну заяву.

Представник відповідача пояснив, що відзив на позовну заяву поданий з урахуванням додаткових письмових пояснень позивача від 13.09.2022 року, що й обумовлювало несвоєчасність надання відзиву на позовну заяву.

Суд, заслухавши доводи позивача, його представника та представника відповідача, вирішив долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву, так як у даному процесуальному документів викладена позиція відповідача щодо суті спору, в тому числі з урахуванням письмових пояснень позивача від 13.09.2022 року.

Врахування правової позиції відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву, сприятиме ефективній реалізації процесуальних прав сторони спору щодо надання пояснень по суті спору та забезпечить реалізацію права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Про долучення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву постановлено протокольну ухвалу від 22.09.2022 року.

Також, позивач та його представник заперечували проти долучення та подальшого врахування судом письмових доказів, що додані до відзиву на позовну заяву.

Представник позивача адвокат Самуха В. О. стверджував про те, що вказані письмові докази подані з порушенням строків, передбачених ч. 3 ст. 83 ЦПК України, а представником відповідача не наведено поважних та об`єктивних причин для підтвердження неможливості своєчасного подання вказаних доказів.

Заслухавши думку учасників справи, суд вирішив не враховувати під час розгляду справи по суті додані до відзиву на позовну заяву документи, як такі, що подані з порушенням строків, передбачених ч. 3 ст. 83 ЦПК України та без належного обґрунтування представником відповідача наявності об`єктивних причин, які б перешкоджали своєчасно надати суду вказані документи.

Про відмову у врахуванні долучених до відзиву на позовну заяву доказів постановлено протокольну ухвалу від 22.09.2022 року.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимог та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача уточнив, що погоджується з визначеним відповідачем у відзиві на позовну заяву розміром середньоденної заробітної плати, що становить 541 грн. 39 коп.

Представник позивача власноручно виклав відповідні пояснення на останньому аркуші письмових пояснень та засвідчив їх своїм підписом.

Позивач не заперечував, щоб у випадку задоволення заявлених позовних вимог, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначався, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати, зазначеної відповідачем - 541 грн. 39 коп.

Представник відповідача проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував, стверджуючи про їх недоведеність та необґрунтованість.

Представник відповідача стверджував, що при звільненні позивача не було допущено порушень вимог закону, які б свідчили про необхідність визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача та поновлення останнього на роботі на попередньо займаній посаді.

Після дослідження матеріалів справи, представник відповідача подав клопотання про витребування доказів.

Заявлене клопотання обґрунтовано тим, що згідно листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.02.2021 року № 6659/6/04-36-24-03-10 в період часу з 27.11.2020 року по 27.11.2021 року до комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради було прийнято на роботу 24 особи.

В той час, як згідно даним журналу обліку прийнятих на роботу працівників, кількість прийнятих на роботу працівників до комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської у вказаний період часу становила 6 осіб.

При цьому, використовуючи різницю в даних щодо кількості прийнятих працівників, позивач намагається довести той факт, що при його звільненні не були запропонованими всі вакантній посади та, як наслідок, звільнення проведено з порушенням закону.

Представник відповідача стверджує, що інформація, наведена у відповіді ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.02.2021 року № 6659/6/04-36-24-03-10 про кількість прийнятих на роботу працівників не є інформативною, так як не відображає повних відомостей про найменування посад, анкетних даних працівників та їх РНОКПП.

При цьому, не виключена ситуація, що у вказаний період часу працівники приймались на роботу на аналогічні посади, наприклад посади «медичних сестер» одного відділення, що виключало необхідність пропонувати для переведення кожну із аналогічних посад позивачу.

Тому, представник відповідача просив задовольнити його клопотання і витребувати у Головного управління ДПС України в Дніпропетровській області інформацію про кількість осіб, прийнятих на роботу в період часу з 27.11.2020 року по 27.01.2021 року до комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради, з обов`язковим зазначенням ПІБ та РНОКПП таких працівників.

Представник відповідача у своєму письмовому клопотанні про витребування документів виклав позицію, що не може самостійно отримати цю інформацію, як таку, що є конфіденційною згідно Закону України «Про інформацію».

Позивач та його представник проти задоволення вказаного клопотання заперечували.

Представник позивача стверджував, що відповідь ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.02.2021 року № 6659/6/04-36-24-03-10 долучена до матеріалів справи 07.09.2021 року.

У відповідача більше року не виникало зауважень щодо змісту цієї відповіді і він не заявляв клопотань щодо необхідності перевірки відомостей, наведених у відповіді.

Клопотання про витребування інформації заявлене з порушенням строків, передбачених ч. 3 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України та повинне бути залишеним без розгляду.

Заслухавши доводи учасників справи та ознайомившись зі змістом заявленого клопотання про витребування інформації, суд відмовляє в задоволенні клопотання з урахуванням того, що представником відповідача порушені приписи ч. 3 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України та не наведено об`єктивних даних щодо неможливості своєчасного заявлення відповідного клопотання.

Також, розглядаючи вказане клопотання про витребування інформації, суд вважає, що представником відповідача всупереч приписам п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України не наведено обґрунтованих даних щодо неможливості самостійного отримання запитуваної інформації та доказів. Зокрема, до суду не надано підтвердження того, що відповідач чи його представник попередньо зверталися з заявою до ГУ ДПС в Дніпропетровській області про отримання запитуваної інформації та їм було відмовлено у наданні такої інформації чи звернення залишено без реагування.

Згідно приписів ч. 1 ст. 6 ЦПК України, суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

Тому, задоволення необґрунтованих чи заявлених з порушенням закону клопотань, може тлумачитися як порушення передбаченого ч. 1 ст. 6 ЦПК України принципу рівності та призводити до істотного обмеження права на справедливий суд у розумінні ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування інформації, про що постановлена протокольна ухвала від 22.09.2022 року.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлені відповідні обставини справи.

ОСОБА_1 , працював на посаді директора комунального некомерційного підприємства «Павлоградська стоматологічна поліклініка» Павлоградської міської ради.

31.03.2020 року дане підприємство було припиненим шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради.

31.03.2020 року позивач був звільненим із займаної посади у зв`язку із скороченням останньої, правовою підставою для звільнення вказані приписи п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗПП України.

Не погоджуючись зі звільненням та вважаючи його неправомірним, позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про поновлення на роботі у підприємстві правонаступнику та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 року по справі № 185/3506/20 позов задоволено повністю (а. с. 29-35, т. 1).

Згідно резолютивної частини рішення, ОСОБА_1 поновлено на роботі у комунальному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради на посаді заступника медичного директора зі стоматології.

Також, вирішено питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 року допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі.

До матеріалів справи долучена фотокопія вказаного рішення суду, проте учасники справи не заперечували факт прийняття вказаного рішення та набрання ним законної сили.

Обставини, встановленні вказаним вище рішенням суду, що набрало законної сили, згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи з огляду на тотожний суб`єктний склад її учасників.

Далі, судом встановлено, що листом від 19.11.2020 року № 1415 комунальне некомерційне підприємство «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради повідомила позивача про неможливість його поновлення на посаді заступника медичного директора зі стоматології з огляду на відсутність посади у штатному розписі. Позивачу запропоновано посаду 0,25 ставки лікаря-стоматолога-хірурга (а. с. 28, т. 1).

Наказом комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради від 26.11.2020 року № 146 скасовано розпорядження Павлоградського міського голови № 350-к від 30.03.2020 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника медичного директора зі стоматології з 19.11.2020 року (з дати набуття чинності рішенням) - (а. с. 24, т. 1).

27.11.2020 року комунальним некомерційним підприємством «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради прийнято наказ № 133 (а. с. 76, т. 1).

Згідно п. 1 наказу, вирішено ввести в дію з 28.01.2021 року погоджений та затверджений штатний розпис комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради.

Згідно п. 2 наказу, вирішено привести штатні одиниці у відповідність до погодженого та затвердженого штатного розпису комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради від 19.11.2020 року за рахунок скорочення посад, а саме: п. 2.1 вивести наступні штатні одиниці - стоматологічний підрозділ з лікувальним та ортопедичним відділеннями - заступник медичного директора зі стоматології - 1 посада.

27.11.2020 року заступнику медичного директора зі стоматології ОСОБА_1 вручено лист від 27.11.2020 року № 1464 (а. с. 23, т. 1).

За змістом вказаного листа, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників КНП «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради, позивача попереджено про те, що 27.01.2021 року посада заступника медичного директора зі стоматології підлягає скороченню.

Також попереджено позивача, що згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України його буде скорочено з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.

Таким чином, з вказаних вище доказів слідує, що наступного дня після поновлення на роботі ОСОБА_1 , було видано наказ про скорочення посади, яку обіймає позивач та його попереджено про те, що він підлягає скороченню.

В період часу з дати попередження про звільнення до дати звільнення позивача з займаної посади, йому було запропоновано надати згоду на переведення на іншу посаду.

Зокрема, позивачу були запропоновані посади:

1. Лікаря стоматолога-хірурга стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями відділення по наданню платних послуг, про що вказано у листі від 27.11.2020 року № 1464 (а. с. 23, т. 1),

2. Посади лікаря-стоматолога-терапевта відділення по наданню платних послуг стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, сестри медичної зі стоматології стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, сестри медичної стаціонару дитячого відділення, робітника з благоустрою господарської служби, слюсаря-сантехніка 2 розряду господарської служби, сестри медичної-анестезиста палати інтенсивної терапії відділення «Хірургія одного дня» з ліжками планової хірургії та ендоскопічною діагностикою, лікаря з функціональної діагности консультативно-діагностичного відділення (0,5 ставки), статистика медичного (0,5 ставки), психолога (0,5 ставки), про що зазначено в листі від 11.01.2021 року № 22 (а. с. 22, т. 1),

3. Лікаря стоматолога-терапевта стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичними відділенням відділення по наданню платних послуг, про що зазначено в листі від 26.01.2021 року № 68 (а. с. 21, т. 1).

Таким чином, було запропоновано 10 різних посад за період часу з 27.11.2020 року по 26.01.2021 року.

Від переведення на вказані вище посади позивач відмовився, що не заперечувалося ним та його представником в судовому засіданні.

20.01.2021 року комунальним некомерційним підприємством «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради видано наказ № 16-к з особового складу (а. с. 20, т. 1).

Згідно п. 1.1 вказаного наказу, вирішено звільнити ОСОБА_1 , заступника медичного директора зі стоматології, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням штату працівників і відмовою переведення на іншу роботу) з 27.01.2021 року.

Оскаржуючи правомірність вказаного вище наказу № 16-к від 20.01.2021 року та вважаючи своє звільнення незаконним, позивач стверджував, що не відбулося змін в організації виробництва та праці, як передумови скорочення посади, яку він обіймав, а також йому в період строку попередження не було запропоновано всі вакантні посади, на які його можливо було б перевести.

Аналізуючи вказані вище доводи, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість та доведеність.

Зокрема, як слідує з п. 2 наказу комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради від 27.11.2020 року № 133 «Про скорочення штатної чисельності», підставою для скорочення посади, яку обіймав позивач, була необхідність привести штатні одиниці у відповідність до погодженого та затвердженого штатного розпису комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради від 19.11.2020 року.

Разом із тим, до матеріалів справи долучено штатний розпис комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради станом на 19.11.2020 року (а. с. 84-94, т. 1).

В розділі «адміністративно господарський апарат» вказаного штатного розпису станом на 19.11.2020 року наявна посада заступника медичного директора зі стоматології.

Таким чином, необхідність скорочення даної посади не могла бути обумовленою приведенням у відповідність штатних одиниць до штатного розпису, погодженого та затвердженого 19.11.2020 року, тому що у вказаному штатному розписі наявна посада заступника медичного директора зі стоматології.

Крім того, як слідує зі змісту штатного розпису станом на 19.11.2020 року, дана штатна посада відноситься до посад адміністративно-управлінського апарату і не могла бути виведена зі складу стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями.

При цьому, суд критично оцінює надані представником відповідача пояснення, що станом на 19.11.2020 року посади заступника медичного директора зі стоматології у штатному розписі не було, а дана посада введена 26.11.2020 року для виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 , так як вказані пояснення суперечать змісту штатного розпису, на першому аркуші якого зазначено, що це редакція, чинна станом на 19.11.2020 року і у вказаному штатному розписі наявна посада заступника медичного директора зі стоматології.

Також, суд критично оцінує доводи представника відповідача про те, що підставою для скорочення посади, яку обіймав позивач, були і інші організаційні причини, прямо не зазначені в наказі про звільнення, так як перевірка законності підстав для звільнення позивача здійснюється судом виключно в межах даних, зазначених в наказі про звільнення.

Далі, згідно роз`яснень, викладених в п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗПП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Разом із тим, в даному випадку звільненню позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗПП України не передували зміни в організації виробництва та праці відповідача, зокрема, була відсутньою потреба у скороченні посади заступника медичного директора зі стоматології для приведення штатних одиниць у відповідність до затвердженого і погодженого штатного розпису від 19.11.2020 року, так як цим штатним розписом передбачалося існування посади заступника медичного директора зі стоматології.

Крім того, згідно п. 2.1 оскаржуваного наказу, посаду заступника медичного директора зі стоматології скорочено в стоматологічному підрозділі з лікувальним та ортопедичним відділенням, до якого дана посада не належить згідно зі штатним розписом від 19.11.2020 року.

А отже, спірний наказ був виданим без урахування існуючої штатної структури і його зміст не доводить потреби у скороченні саме посади, яку обіймав позивач, враховуючи приписи ст. 5-1 КЗПП України щодо гарантій держави у сприянні у збереженні роботи.

Далі, згідно приписів ст. 4 конвенції МОП № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Згідно пункту «а» ч. 2 ст. 9 Конвенції, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Однак, в силу приписів ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем, як роботодавцем, не доведено законності звільнення позивача, зокрема, існування змін в організації виробництва та праці, як обов`язкової підстави для звільнення працівника згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗПП України.

Далі, аналізуючи доводи позивача щодо порушення процедури звільнення та не пропонування йому при звільненні всіх вакантних посад, суд частково погоджується з відповідними доводами.

Зокрема, згідно приписів ч. 3 ст. 40 КЗПП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Зміст даної правової норми свідчить про те, що в період від дати попередження працівника про майбутнє звільнення до дати проведення звільнення, працівнику повинні бути запропонованими всі вакантні посади, які він може обіймати.

Як слідує з матеріалів справи, в період часу від дати повідомлення позивача про звільнення, 27.11.2020 року, до дати його звільнення, 27.01.2021 року, ОСОБА_1 були запропонованими наступні посади:

4. Лікаря стоматолога-хірурга стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями відділення по наданню платних послуг, про що вказано у листі від 27.11.2020 року № 1464 (а. с. 23, т. 1),

5. Посади лікаря-стоматолога-терапевта відділення по наданню платних послуг стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, сестри медичної зі стоматології стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, сестри медичної стаціонару дитячого відділення, робітника з благоустрою господарської служби, слюсаря-сантехніка 2 розряду господарської служби, сестри медичної-анестезиста палати інтенсивної терапії відділення «Хірургія одного дня» з ліжками планової хірургії та ендоскопічною діагностикою, лікаря з функціональної діагности консультативно-діагностичного відділення (0,5 ставки), статистика медичного (0,5 ставки), психолога (0,5 ставки), про що зазначено в листі від 11.01.2021 року № 22 (а. с. 22, т. 1),

6. Лікаря стоматолога-терапевта стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичними відділенням відділення по наданню платних послуг, про що зазначено в листі від 26.01.2021 року № 68 (а. с. 21, т. 1).

Позивачем та його представником не заперечувався той факт, що вказані вище посади були запропонованими позивачу при звільненні і останній не виявив бажання бути переведеним на вказані посади.

Далі, до матеріалів справи долучено витяг з журналу обліку прийняття на роботу за період часу з 27.11.2020 року по 27.01.2021 року (а. с. 82 т. 1).

Згідно вказаного документу, за період часу з 27.11.2020 року по 27.01.2021 року до комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради були прийняті працівники на наступні посади:

1. Лікар-стоматолог-терапевт стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями - згідно наказу № 197-к від 24.11.2020 року, працівник приступив до роботи з 01.12.2020 року.

2. Сестра медична (брат медичний) консультативно-діагностичного відділення - згідно наказу № 205-к від 09.12.2020 року, працівник приступив до роботи 10.12.2020 року.

3. Молодша медична сестра (молодший медичний брат) (санітар, санітарка) терапевтичного відділення - згідно наказу № 206-к від 11.12.2020 року, працівник приступив до роботи з 14.12.2020 року.

4. Рентген лаборант рентгенологічного відділення - згідно наказу № 2-к від 04.01.2021 року, працівник приступив до роботи з 05.01.2021 року.

5. Сестра медична (брат медичний) стаціонару терапевтичного відділення - згідно наказу № 6-к від 05.01.2021 року, працівник приступив до роботи з 06.01.2021 року.

6. Сестра медична (брат медичний) стаціонару терапевтичного відділення - згідно наказу № 12-к від 15.01.2021 року, працівник приступив до роботи з 19.01.2021 року.

Позивач стверджував, що жодна із вказаних посад не пропонувалась позивачу, хоча ці посади були вакантними.

Представник відповідача не погодився з такими доводами позивача та стверджував, що вказані вище посади не могли бути запропонованими при звільненню позивачу з огляду на те, що станом на дату попередження позивача про майбутнє звільнення, 27.11.2020 року, посада лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного підрозділі з лікувальним та ортопедичним відділеннями не була вакантною, так як інший працівник був прийнятим на цю посаду згідно з наказом від 24.11.2020 року.

Далі, представник відповідача стверджував, що вказані вище посади молодших медичних сестер (молодших медичних братів) та сестер медичних (братів медичних) не були вакантними, так як працівники, що обіймають ці посади, перебувають у відпустці по догляду за дитиною, а інші працівники були прийнятими на ці посади тимчасово на умовах трудових договорів на визначений строк згідно п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України.

Також представник відповідача стверджував, що позивач не міг бути переведеним на посаду рентген лаборанта рентгенологічного відділення, так як не відповідає освітньо-кваліфікаційним вимогам для даної посади.

Аналізуючи вказані вище доводи позивача, його представника та відповідача, суд вважає їх частково прийнятними.

Зокрема, суд погоджується з доводами позивача про те, що при звільненні йому не були запропонованими наступні посади - сестра медична (брат медичний) консультативно-діагностичного відділення, молодша медична сестра (молодший медичний брат) (санітар, санітарка) терапевтичного відділення, сестра медична (брат медичний) стаціонару терапевтичного відділення.

При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що вказані посади не були вакантними, а працівники приймались на роботу на вказані посади тимчасово на період відпустки по догляду на дитиною працівників, що обіймають ці посади, так як вказані посилання не підтверджені належними та допустимими доказами і матеріали справи не містять документальних підтверджень відповідних посилань представника відповідача.

Далі, суд відхиляє доводи позивача про те, що йому не пропонувалась посада лікаря-стоматолога-терапевту стоматологічного підрозділі з лікувальним та ортопедичним відділеннями, так як ця посада була заміщеною 24.11.2020 року згідно наказу № 197-к, в той час як відповідача попереджено про звільнення 27.11.2020 року і з вказаної дати виник обов`язок відповідача, як роботодавця, запропонувати позивачу вакантні посади для переведення.

Також, суд відхиляє доводи позивача про те, що позивачу не пропонувалась посада рентген лаборанта рентгенологічного відділення, так як матеріалами справи не підтверджено відповідність позивача нормативно встановленим освітньо-кваліфікаційним вимогам для вказаної посади.

Далі, згідно журналу обліку звільнених працівників за період часу з 27.11.2020 року по 27.01.2021 року було звільнено 3 працівники (а. с. 83, т. 1).

Серед посад, з яких було проведено звільнення:

1. Молодша медична сестра (молодший медичний брат) (санітарка, санітар) терапевтичного відділення - особу звільнено з 18.01.2021 року згідно наказу № 13-к від 18.01.2021 року.

2. Лікар-стоматолог-терапевт стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями - особу звільнено з 22.01.2022 року згідно наказу № 15-к від 19.01.2021 року.

3. Заступник медичного директора зі стоматології. Посада позивача.

Позивач стверджує, що посада медичної сестри (молодшого медичного брата) (санітарки, санітара) терапевтичного відділення йому не пропонувалась.

Суд погоджується з вказаними доводами і додатково зазначає, що матеріали справи не містять доказів пропонування позивачу цієї посади.

Також, позивач стверджував, що йому не пропонувалася посада лікар-стоматолог-терапевт стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, з якої було звільнено працівника згідно наказу № 15-к від 19.01.2021 року.

Позивач в своїх письмових поясненнях від 13.09.2022 року наголошував на тому, що посада лікар-стоматолог-терапевт стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, з якої було звільнено працівника згідно наказу № 15-к від 19.01.2021 року, не є тотожною посаді лікаря-стоматолога-терапевта відділення по наданню платних послуг стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, яка була запропонованою позивачу при звільненні, так як остання посада структурно віднесена до відділення по наданню платних послуг і передбачає інші умови праці та інші умови нарахування заробітної плати.

Відповідачем у своїх усних поясненням та відзиві на позовну заяву не наведено аргументів з приводу зазначених вище посилань позивача.

Аналізуючи вказані доводи позивача, суд визнає їх прийнятними і погоджується з тим, що позивачу не пропонувалась посада лікар-стоматолог-терапевт стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, з якої було звільнено працівника згідно наказу № 15-к від 19.01.2021 року, так як в матеріалах справи відсутні докази надання пропозиції позивачу бути переведеним та вказану посаду та відмови позивача від переведення.

При цьому, суд враховує те, що представником відповідача не спростовано посилань позивача щодо відмінностей між посадою лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, з якої було звільнено працівника згідно наказу № 15-к від 19.01.2021 року і яка не була запропонована позивачу, та посади лікаря-стоматолога-терапевта відділення по наданню платних послуг стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, яка була запропонованою позивачу при звільненні.

Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що умови праці та зміст посадових обов`язків для посади лікаря-стоматолога-терапевта у відділенні по наданню платних послуг відповідає умовам праці та змісту посадових обов`язків для посади лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного підрозділу з лікувальним та ортопедичним відділеннями, яка структурно не відноситься до відділення по наданню платних послуг.

Далі, згідно журналів обліку звільнених та прийнятих на роботу працівників за період часу з 27.11.2020 року по 27.01.2021 року, за вказаний період часу було прийнято на роботу 6 працівників та звільнено 3 працівники (а. с. 82, 83, т. 1).

Також, до матеріалів справи долучено відповідь ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.02.2021 року № 6659/6/04-36-24-03-10, за змістом якої за період часу з 27.11.2020 року по 27.01.2021 року у комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради було: звільнено з роботи 4 особи, прийнято на роботу - 24 особи (а. с. 140, т. 1).

Позивач стверджує, що відповідач приховав інформацію про 1 звільнену особу (3 вказано, реально звільнено 4) та про 18 прийнятих на роботу осіб (6 вказано, реально прийнято на роботу 24). Вказані посади також не пропонувались позивачу.

Представник відповідача заперечував достовірність відомостей, вказаних у відповіді ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.02.2021 року № 6659/6/04-36-24-03-10 та звернувся із клопотанням про витребування від ГУ ДПС в Дніпропетровської області уточненої інформації щодо цих працівників - зокрема, інформації про їх ПІБ та РНОКПП.

У задоволенні вказаного клопотання було відмовлено судом, як такого, що подано з порушенням приписів ст. 83, 84 ЦПК України.

При цьому, суд враховує, що відповідь ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.02.2021 року № 6659/6/04-36-24-03-10 долучена до матеріалів справи 07.09.2021 року, відповідач був обізнаним зі змістом цього документу і не вживав заходів для надання відомостей, які б обґрунтовано спростовували його зміст.

Тому, у суду відсутні підстави не приймати до уваги дані, наведені у відповіді ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 24.02.2021 року № 6659/6/04-36-24-03-10 в частині кількості звільнених та прийнятих на роботу працівників.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з доводами позивача, що відповідачем не надано відомостей про всі вакантні посади, які були у наявними у відповідача та, відповідно, не було запропоновано ці посади позивачу для його переведення при скороченні посади заступника медичного директора зі стоматології у комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради.

Отже, при скорочення посади заступника медичного директора зі стоматології, відповідачем порушені приписи ч. 3 ст. 40 КЗпП України та не запропоновано ОСОБА_1 всі вакантні посади, на які його можливо було б перевести.

Вказане свідчить про незаконність звільнення позивача та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та визнає незаконним і скасовує наказ директора комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради № 16-к від 20.01.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника медичного директора зі стоматології згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗПП України.

Далі, згідно приписів ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновленим на роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тому, враховуючи незаконність звільнення позивача, суд поновлює ОСОБА_1 на посаді заступника медичного директора зі стоматології в комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради.

В силу приписів п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника медичного директора зі стоматології в комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради.

Далі, згідно приписів ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при вирішенні питання про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається згідно п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість днів вимушеного прогулу.

У своїй уточненій позовні заяві від 15.03.2021 року позивач визначив середньоденну заробітну плату у розмірі 947,19 грн. (а. с. 42-45, зворот).

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 16.09.2022 року, наданому суду 22.09.2022 року, стверджував, що розмір середньоденної заробітної плати визначений позивачем не вірно, так як при розрахунку середньоденної заробітної плати враховані виплати, що не підлягають врахуванню.

На думку відповідача правильний розмір середньоденної заробітної плати становить 541. 39 грн.

Позивач та його представник погодились із зазначеним представником відповідача розміром середньоденної заробітної плати та просили визначати розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи із вказаного представником відповідача розміру середньоденної заробітної плати.

Вказані обставини зафіксовані звукозаписом судового засідання від 22.09.2022 року.

Перевіряючи наведений представником відповідача розмір середньоденної заробітної плати, суд вважає його правильним, а також враховує те, що вказаний розмір середньоденної заробітної плати визнається учасниками судового розгляду.

Отже, під час розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд бере до уваги визначений представником відповідача розмір середньоденної заробітної плати - 541.30 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів за час вимушеного прогулу.

Період вимушеного прогулу розраховується з 28.01.2021 року, з дня, наступного за датою звільнення позивача, до 22.09.2022 року, дати ухвалення рішення у справі.

Кількість робочих днів визначається за даними Листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 року № 3501-06/219 для 5-ти денного робочого тижня за 2021 рік та за даними Листа Міністерства економіки України від 12.08.2021 року № 47-03/520 для 5-ти денного робочого тижня за 2022 рік.

Загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу становить:

У січні 2021 року - 2 дні, у лютому 2021 року - 20 робочих днів, у березні 2021 року - 22 робочі дні, у квітні 2021 року - 22 робочі дні, у травні 2021 року - 18 робочих днів, у червні 2021 року - 20 робочих днів, у липні 2021 року - 22 робочі дні, у серпні 2021 року - 21 робочий день, у вересні 2021 року - 22 робочі дні, у жовтні 2021 року - 20 робочих днів, у листопаді 2021 року - 22 робочі дні, у грудні 2021 року - 22 робочі дні, у січні 2022 року - 19 робочих днів, у лютому 2022 року - 20 робочих днів, у березні 2022 року - 22 робочі днів, у квітні 2022 року - 20 робочих днів, у травні 2022 року - 20 робочих днів, у червні 2022 року - 20 робочих днів, у липні 2022 року - 21 робочий день, у серпні 2022 року - 22 робочі днів, у вересні 2022 року - 16 робочих днів.

Сумарна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу становить:

2+20+22+22+18+20+22+21+22+20+22+22+19+20+22+20+20+20+21+22+16 = 406 робочих днів.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на 22.09.2022 року становить:

541.39 грн. х 406 робочих днів = 219 804, 34 грн.

Також, керуючись приписами ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд проводить розподіл судових витрат та стягує з комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня № 1» Павлоградської міської ради на користь держави витрати на судовий збір у сумі 2198.04 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради №16-к від 20 січня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника медичного директора зі стоматології згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника медичного директора зі стоматології в Комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 219804.34 гривень.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради () на користь держави витрати на судовий збір в сумі 2198.04 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника медичного директора зі стоматології в Комунальному некомерційному підприємстві «Павлоградська міська лікарня №1» Павлоградської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається Дніпровському апеляційному суду.

Повний текст рішення суду складено 27 вересня 2022 року.

Суддя: В. О. Головін