ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5205/22 Справа № 211/5906/21 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 211/5906/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Остапенко В.О.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 23 травня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позвоом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0926 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: :03:076:0033.

Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2021 року.

Дану ділянку та будинок, розташований на ній, згідно договору купівлі-продажу № 3772 від 15.07.2021 року, було придбано позивачем ОСОБА_1 у попереднього власника ОСОБА_3 .

Попереднім власником було передано позивачеві всю технічну документацію на дану земельну ділянку. З даної технічної документації вбачається, що відповідно до акту встановлення меж належної земельної ділянки в натурі від 23.02.2021 року, у присутності попереднього землевласника та суміжних землекористувачів, в тому числі відповідача ОСОБА_2 , яка є суміжним власником сусідньої земельної ділянки, встановлені межі земельної ділянки за кадастровим номером :03:076:0033, наданої власнику земельної ділянки площею 0,0926 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, закріплені в натурі (на місцевості). Власниками суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Згодом суміжний землевласник - відповідач ОСОБА_2 незаконно змінила межі своєї земельної ділянки, захопивши частину земельної ділянки позивача, шляхом встановлення паркану, тобто змістила свою земельну ділянку приблизно на 3,5 м в бік земельної ділянки, що належить позивачеві на праві приватної власності.

Враховуючи, що сторона земельної ділянки позивача з якої суміжний землевласник змінив позивачеві межі завдовжки близько 12 м., всього відповідачем було захоплено частину земельної ділянки позивача розміром 42 кв. м.

Незважаючи на вимоги до відповідача щодо звільнення земельної ділянки загального користування від вказаних елементів благоустрою, а також вимоги уповноважених органів, відповідач так і не здійснила їх демонтаж.

У зв`язку з зазначеним, позивач неодноразово звертався з заявами та скаргами до уповноважених органів: поліції та виконкому Довгинцівської районної у місті ради. У відповідь на заяви позивача поліція відповіла що правовідносини встановлення меж домоволодінь відносяться до категорії цивільно-правових, і вирішуються в суді у порядку скарги приватного звинувачення.

Звернення (заява) позивача від 26.07.2021 року до виконкому Довгинцівської районної у місці ради розглянуте на засіданні комісії з питань забудови, землеустрою та вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної забудови, за результатами якого складено протокол № 4 від 02.08.2021 року. З даного протоколу вбачається, що виїздом на місце членів комісії, та вивченням документів встановлено, що огорожа земельної ділянки (від крапки Е до крапки Д відповідно до кадастрового плану) по АДРЕСА_2 , перенесена у бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 , чим порушено право приватної власності позивача на земельну ділянку власницею домоволодіння по АДРЕСА_2 . При спілкуванні з власницею домоволодіння по АДРЕСА_2 та наданні відповідних роз`яснень, рекомендації виконкому районної у місті ради були проігноровані. Також, комісією виконкому позивачеві рекомендовано за допомогою землевпорядної організації здійснити проміри земельної ділянки та винесення меж в натуру (на місцевість), про що скласти відповідний акт, на підставі чого можливо буде визначити наявність зменшення площі земельної ділянки позивача. На виконання даних рекомендацій, позивачем було укладено відповідний договір з ТОВ «Геохора Плюс» № 30/07-1 від 30.07.2021 року про здійснення робіт з встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки позивача. 06.08.2021 року вищевказані роботи було зроблено, результати яких зафіксовано в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, а також Ситуаційному плані місцевості. У даних документах зафіксовано факт самовільного захоплення землекористувачем по АДРЕСА_2 (право власності на земельну ділянку не оформлено) частини земельної ділянки Позивача площею 0,0042 га, шляхом перенесення огорожі з шиферу.

Посилаючись на наведене вище позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 , яка є власником суміжної земельної ділянки, відновити межі земельної ділянки, що належить йому згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі від 23.02.2021 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності інд. № 266030844, шляхом знесення частини паркану, що знаходяться на земельній ділянці, що належить позивачеві розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Вирішено усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2 , яка є суміжним власником сусідньої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 .

Зобов`язано ОСОБА_2 , яка є власником суміжної земельної ділянки, відновити межі земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі від 23.02.2021 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності інд. № 266030844, шляхом знесення частини паркану, що знаходяться на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки справу розглянуто за відсутності відповідача.

Також відповідача посилається на те, що заміри земельних ділянок були проведені без неї, а суміжний сусід не мав права підписувати будь які акти, оскільки не прийняв спадщину, тому відповідач вважає, що отриманий кадастровий номер земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є недійсним.

Зауважує на тому, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 571 м.кв. була надана її батькові, в той час як позивач не надав належних документів на дім 75 по АДРЕСА_1 , оскільки вказаний дім не мав спадкоємців і по праву належить державі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0926 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: :03:076:0033. Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2021 року. Дану ділянку та будинок, розташований на ній, було придбано позивачем ОСОБА_1 у ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу № 3772 від 15.07.2021 року.

З технічної документації на земельну ділянку вбачається, що відповідно до акту встановлення меж належної земельної ділянки в натурі від 23.02.2021 року, у присутності попереднього землевласника та суміжних землекористувачів, в тому числі відповідача ОСОБА_2 , яка є суміжним власником сусідньої земельної ділянки, встановлені межі земельної ділянки за кадастровим номером :03:076:0033, наданої власнику земельної ділянки площею 0,0926 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, закріплені в натурі (на місцевості). Власниками суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено (а.с.5-11).

Відповідно до Протоколу засідання районної комісії з питань забудови, землеустрою та вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної забудови № 4 від 02.08.2021 року, складеного членами комісії виконкому Довгинцівської районної у місці ради, виїздом на місце членів комісії, та вивченням документів встановлено, що огорожа земельної ділянки (від крапки Е до крапки Д відповідно до кадастрового плану) по АДРЕСА_2 , перенесена у бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 , чим порушено право приватної власності Позивача на земельну ділянку власницею домоволодіння по АДРЕСА_3 (а.с.16-17).

На виконання рекомендацій комісії з питань забудови, землеустрою та вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної забудови, позивачем було укладено відповідний договір з ТОВ «Геохора Плюс» № 30/07-1 від 30.07.2021 року про здійснення робіт з встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки позивача. 06.08.2021 року вищевказані роботи було зроблено, результати яких зафіксовано в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, а також Ситуаційному плані місцевості. У даних документах зафіксовано факт самовільного захоплення землекористувачем по АДРЕСА_3 (право власності на земельну ділянку не оформлено) частини земельної ділянки Позивача площею 0,0042 га, шляхом перенесення огорожі з шиферу (а.с.20-21).

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивач посилався на те, що відповідач по справі ОСОБА_2 незаконно змінила межі своєї земельної ділянки, захопивши частину земельної ділянки позивача, шляхом встановлення паркану, тобто змістила свою земельну ділянку приблизно на 3,5 м в бік земельної ділянки, що належить позивачеві на праві приватної власності та враховуючи, що сторона земельної ділянки позивача з якої суміжний землевласник змінив позивачеві межі завдовжки близько 12 м., відповідачем було захоплено частину земельної ділянки позивача розміром 42 кв. м.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивача.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач наполягає на тому, що відповідачем ОСОБА_2 порушено його право, як суміжного землевласника, зміненням межі земельної ділянки та встановленням паркану на належній позивачу земельній ділянці.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Згідно з положеннями ст. 55 Закону України «Про землеустрій» установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до пункту 3.10 розділу III «Закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками» Інструкції № 376, середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати: у містах Києві, Севастополі, містах - обласних центрах та містах обласного підпорядкування - 0,1 м; в інших містах та селищах - 0,2 м; у селах - 0,3 м; за межами населених пунктів для земельних ділянок площею до 10 га - 0,5 м, а площею 10 га і більше - 2,5 м.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц, провадження № 61-10819св20 вказано, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц, провадження № 14-652цс18, та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, провадження № 14-730цс19.

З проекту землеустрою вбачається, що межі земельної ділянки ОСОБА_3 були погоджені суміжними землекористувачами, зокрема і відповідачем по справі, про що міститься її підпис у акті погодження меж землекористування від 23.02.2021 року та акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Крім того, зазначено, що межа співпадала з існуючою загорожею, а межових знаків було встановлено у кількості п`ятнадцяти одиниць, які передані на зберігання ОСОБА_3 (а.с.7,10).

Вказуючи на наявність накладень земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 , останній посилається на Протокол засідання районної комісії з питань забудови, землеустрою та вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної забудови № 4 від 02.08.2021 року, складеного членами комісії виконкому Довгинцівської районної у місці ради, в якому встановлено, що виїздом на місце членів комісії, та вивченням документів встановлено, що огорожа земельної ділянки (від крапки Е до крапки Д відповідно до кадастрового плану) по АДРЕСА_2 , перенесена у бік земельної ділянки по АДРЕСА_1 , чим порушено право приватної власності Позивача на земельну ділянку власницею домоволодіння по АДРЕСА_3 (а.с.16-17)

В протоколі погоджувальної комісії, окрім зазначення про порушення встановлених межових знаків, зазначено про необхідність звернення до проектної організації, яка має ліцензію на проведення геодезичних робіт для встановлення меж земельних ділянок згідно документів, що посвідчують право власності.

Однак, вказаний протокол не містить даних на підставі якої саме документації земельна комісія визначила місце знаходження межових знаків, на що суд першої інстанції уваги не звернув та не надав належної оцінки вказаному протоколу, який, на переконання колегії суддів, не може бути прийнятий належним доказом того, що відповідач по справі ОСОБА_2 незаконно змінила межі своєї земельної ділянки, захопивши частину земельної ділянки позивача.

Зазначаючи про накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 останній, крім іншого, керувався координатами обох земельних ділянок, які ним отримані з відомостей публічної кадастрової карти України у ситуаційному плані місцевості та актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 06.08.2021 року, в якому зазначено, що землекористувачем по АДРЕСА_3 здійснено самовільне захоплення частини земельної ділянки (площа 0,0042 га) з кадастровим номером :03:076:0033 по АДРЕСА_1 шляхом перенесення огорожі з шиферу.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до ч. 5, ч. 7 ст. 79-1 ЗК України, формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Нанесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.

Отже, координати земельних ділянок в натурі, які належать як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , мають переважне право над координатами цих же земельних ділянок, що зазначені в електронній базі державного земельного кадастру, а тому посилання позивача на ситуаційний план місцевості, отриманий з відомостей публічної кадастрової карти України, є безпідставними.

При цьому колегія суддів вважає недопустимим як доказ акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 06.08.2021 року, в якому зазначено, що землекористувачем по АДРЕСА_3 здійснено самовільне захоплення частини земельної ділянки (площа 0,0042 га) з кадастровим номером :03:076:0033 по АДРЕСА_1 шляхом перенесення огорожі з шиферу, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, попереднім власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , та власниками суміжних землекористувачів, в тому числі відповідачем ОСОБА_2 , був підписаний Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, в якому зазначено, що межі земельної ділянки за кадастровим № :03:076:0033 закріплені внатурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 15 шт., список яких додається. Схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості та абрис (кроки) додаються. Користувачем земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки немає. Власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не виявлено.

Наведене свідчить про безпідставність повторного отримання 06.08.2021 року позивачем межових знаків, які до того ж, отриманні з порушенням п. 3.12 Інструкції № 376, відповідно до якого закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою, у зв`язку з чим колегія суддів вважає такими, що заслуговують на часткову увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, щозаміри земельних ділянок були проведені без неї.

Крім того, відповідно до технічної документації на земельну ділянку, у присутності попереднього землевласника земельної ділянки по АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 та суміжних землекористувачів, в тому числі відповідача ОСОБА_2 , яка є суміжним власником сусідньої земельної ділянки, був складений акт встановлення меж належної земельної ділянки в натурі від 23.02.2021 року та встановлені межі земельної ділянки за кадастровим номером :03:076:0033, наданої попередньому власнику земельної ділянки ОСОБА_3 площею 0,0926 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, закріплені в натурі (на місцевості). Власниками суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено.

Наведеним вище обставинам суд першої інстанції оцінки не надав, чим допустив порушення норм ЦПК України щодо повноти та всебічності дослідження обставин справи, перевірення письмових доказів та надання їм належної оцінки.

На ряду з цим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що для встановлення наявності накладення земельних ділянок, площі накладень та встановлення за рахунок чиєї земельної ділянки таке накладення має місце, необхідні спеціальні знання у земельній сфері, тобто висновок експерта.

Проте, звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 не надавав суду висновку експерта та не заявляв клопотань про призначення у справі експертизи. Позивачем також не подано доказів для встановлення факту розширення межі земельної ділянки відповідачем за рахунок його земельної ділянки, а також, що існують будь-які накладення земельних ділянок відповідача ОСОБА_2 на земельну ділянку позивача.

Враховуючи наведене вище колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог позивача, оскільки останнім не доведено належними та допустимим доказами порушення його прав з боку відповідача ОСОБА_2 , у зв`язку у з вдоволенні позову слід відмовити.

При цьому колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки справу розглянуто за відсутності відповідача, так як про час, дату та місце розгляду справи відповідач була повідомлена належним чином (а.с.51), при цьому введення на території України воєнного стану не підставою для відкладення розгляду справи.

Також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що отриманий кадастровий номер земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є недійсним, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 571 м.кв. була надана батькові відповідача, в той час як позивач не надав належних документів на дім 75 по АДРЕСА_1 , так як вказаний дім не мав спадкоємців і по праву належить державі, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не стосуються суті даного спору, питання щодо правомірності отримання кадастрового номеру земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та питання щодо правомірності набуття позивачем права власності на вказану земельну ділянку, не є предметом даного спору.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2022 року.

Головуючий:

Судді: