ПОСТАНОВА

Іменем України

06 жовтня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/480/22

провадження № 22-ц/4809/884/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Чельник О.І.,

за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пісна Валентина Сергіївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2022 року у складі судді Шевченко І.М.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пісної Валентини Сергіївни.

В обґрунтування скарги зазначав, що 28.03.2020 відносно нього було складено протокол у справі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 086187 від 28.03.2020. Згідно постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.04.2020 його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобами на строк 1 рік. Не погоджуючись з вказаним рішенням він звернувся до Кропивницького апеляційного суду.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2020 по адміністративній справі № 405/2035/20 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Верховний Суд від 30.06.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.04.2020 та постанову Кропивницького апеляційного суду від 20.05.2020.

Отримавши вказану ухвалу, він 28.08.2020 сплатив належним чином присуджений штраф в розмірі 10 200 грн., що підтверджується квитанцією № 2066-6157-7780-1569 (заява на переказ готівки 0.0..1) та судовий збір в розмірі 420 грн., що підтверджується квитанцією № 2066-6106-4576- 0382 (заява на переказ готівки 0.0..1).

Однак, 26.01.2022 при отриманні пенсії, він побачив, що були відраховані суми на підставі відкритих виконавчих проваджень. Скориставшись пошуком у базі відкритих даних на сайті Єдиного реєстру боржників, йому стало відомо про існування виконавчих проваджень ВП № 62552995 від 14.07.2020 та ВП № 62752253 від 10.08.2020.

Посилаючись на вказані обставини та норми статей 4, 43, 49, 383, 384, 446 ЦПК України, статтю 7 Закону України «Про виконавче провадження», скаржник вважає дії старшого державного виконавця щодо винесення постанови та примусового стягнення у подвійному розмірі штрафу - неправомірними та незаконними.

Просив визнати дії старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пісної Валентини Сергіївни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62752253 від 10.08.2020 та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62552995 від 14.07.2020 протиправними; визнати протиправними та скасувати вказані постанови.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2022 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пісної Валентини Сергіївни закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Швець Р.Ю., подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що він звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда зі скаргою на дії державного виконавця щодо стягнення штрафу за порушення ПДР, а не штрафу, накладеного самим виконавцем під час вчинення виконавчих дій, тому суд першої інстанції з порушенням норм матеріального права не застосував ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», яка підлягала застосуванню та не правильно тлумачив ст. 447 ЦПК України, не врахував правові висновки Верховного Суду.

Вважає, що при встановленні судом неможливості розгляду справи в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції повинен був своєю ухвалою передати справу за підсудність.

Просив ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його скарги в повному обсязі.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в судове засіданння апеляційного суду не прибули.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що подана скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а заявлені ОСОБА_1 вимоги повинні розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд вважає висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 вбачається, що він оскаржує постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, які були винесені ним при примусовому виконанні виконавчого документа про стягнення із ОСОБА_1 штрафу в розмірі 10 200 грн., який виданий Ленінським районним судом м. Кіровограда на виконання постанови суду у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже право на звернення зі скаргою на дії державного виконавця, а так само порядок розгляду такої скарги та постановлення судом ухвали пов`язані із наявністю судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, та примусовим виконанням такого рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (пункт 1); адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті (пункт 4).

Відповідно до частини другої цієї статті окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Частиною першою статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Проте, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 оскаржив дії державного виконавця щодо виконання судового рішення у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності до суду першої інстанції не в порядку адміністративного судочинства - шляхом подання відповідної позовної заяви, як передбачено ч. 1 ст. 287 КАС України, а подав до суду скаргу на дії державного виконавця в порядку передбаченому положеннями ст. 447, 448 ЦПК України.

За наведених обставин апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що звернувшись в суд зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 не просив вирішити це питання в порядку цивільного судочинства, а, навпаки, на його думку, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено можливості оскарження учасником виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця шляхом подання до суду скарги на такі рішення, дії чи бездіяльність.

Позовної заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку КАС України, матеріали справи не містять. А тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця, яка не містить жодного посилання на норми адміністративного судочинства, подана в порядку цивільного судочинства.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином постановлена ухвала суду відповідає вимогам закону і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.І. Мурашко

О.І. Чельник