РІШЕННЯ
01 вересня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю,В., за участю секретаря судового засідання Якимової О.С., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представників відповідачів: КрильЮ.А., Шевченко А.Ю., Крамар В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових і службових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, -
В жовтні 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових і службових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, в обґрунтування якого зазначив наступне.
В подальшому ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувальний акт та направлено справу до суду.
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року ОСОБА_1 виправдано за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 - залишено без змін.

Отже судовими рішеннями встановлено, факт незаконного пред`явлення підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, та незаконне кримінальне переслідування протягом 36 місяців..

23 лютого 2018 року сталося ДТП за участі водія, ОСОБА_1 . На місці пригоди співробітниками поліція було вилучено транспортний засіб «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 року накладено арешт на зазначений автомобіль.

З того часу до винесення рішенням Запорізьким апеляційним судом автомобіль перебував у відділенні поліції.

Тобто протягом трьох років, ОСОБА_1 був незаконно позбавлений права користування власним автомобілем. Оскільки автомобіль був єдиним транспортним засобом сім`ї, а коштів на придбання іншого не вистачало, звичний устрій життя ОСОБА_1 та членів його сім`ї значно змінився. Вже не можна було приїздити до родичів за місто Запоріжжя. Подорожі до моря викликали складнощі, оскільки великі сумки, пляжні зонти, харчі та інше майно доводилось перевозити автобусами.

Мати позивача, ОСОБА_3 , має довічну інвалідність, та у зв`язку з цим кожна потреба звернення до лікарні та аптеки, яких було сотні за ці три роки, перетворювалася на проблему та займала значно більше часу життя ніж за наявності власного автомобіля.

Будучи обвинуваченим, ОСОБА_1 тяжко переносив усвідомлення винуватості у спричиненні шкоди потерпілій. У позивача погіршився сон, він перебував у постійній нервовій напрузі. Не міг належним чином виконувати роботу. Спілкування з сім`єю також не складувалось через нервовість, пригнічений стан та необхідність витрачання значних коштів на досудове та судове провадження.Постійне затягування судового процесу також пригнічувало позивача, оскільки тривалий час він не розумів чого чекати від судового рішення.Постійна нервова напруга загострила хронічні захворювання. Позивач в принципі почав частіше хворіти через послаблення імунітету.

Враховуючи ступінь моральних страждань позивача по справі сума моральної шкоди має визначатись подвійним розміром мінімальної заробітної плати.Тобто, 36 місяців помножити на (6 000 грн. х 2) = 432 000 грн Окремої уваги заслуговує факт неналежного зберігання автомобілю вилученого у ОСОБА_1 23 лютого 2018 року одразу після ДТП співробітниками поліція було вилучено транспортний засіб «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 . Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 року накладено арешт на зазначений автомобіль.З того часу до винесення рішенням Запорізьким апеляційним судом автомобіль перебував у поліції.У зв`язку з пошкодженнями яких автомобіль зазнав у результаті ДТП, салон автомобіля, електроніка розташована у передній його частині були відкриті для потрапляння дощу та інших природних явищ.При цьому, під час отримання автомобілю, ОСОБА_1 виявив, що співробітниками поліції не було вжито жодних заходів для збереження цілісності ТЗ. Автомобіль не було накрито будь якими засобами. Він не зберігався у приміщенні будівлі чі в іншому місці яке могло забезпечити збереження його первісного стану після ДТП.У результаті впливу природніх явищ у вигляді дощу, снігу, вітра та іншого, автомобіль було пошкоджено, та деякі його частини взагалі знищено.

Відповідно до висновків автотоварознавчого дослідження (звіт № 58 про оцінку автомобіля CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 20.08.2021 року), вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля в результаті його пошкодження від впливу погодних факторів становить 18 058,70 грн.

Отже у результаті неналежного зберігання транспортного засобу вилученого у ОСОБА_1 йому спричинено матеріальної шкоди у розмірі 18 058,70 гри, яка підлягає стягненню з державного бюджету України.

Під час визначення суми моральної шкоди якої зазнав ОСОБА_1 також враховано ту обставину, що у результаті незаконних дій співробітників поліції автомобіль став непридатним для використання у тому вигляді, в якому його повернуто власник. На підставі вищевикладеного просив стягнути. Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету У країни на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 432000,00 грн. Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 20058,70 грн., з яких 18 058,70 грн. вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля в результаті його пошкодження від впливу погодних факторів та 2 000 грн. витрати на проведення оцінки завданого збитку. Судові витрати, у тому числі 10 000 гри. витрат на правову допомогу, Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2021 року зазначену позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Згідно відзиву на позовну заяву ГУНП в Запорізькій області, який надійшов на адресу суду 18.11.2021 року, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.За результатом аналізу позовної заяви вбачається, що Позивач просить суд відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює подвійним розміром заробітної плати. В цей же час, на обгрунтування таких вимог. Позивач зазначив такі моральні страждання, як: тяжке перенесення усвідомлення винуватості у спричиненій шкоді потерпілій (в той час, як доеудовим розслідуванням, так й під час розгляду справи у суді було підтверджено наявність тяжких тілесних ушкоджень отриманих потерпілою),погіршення сну, перебування у нервовій напрузі, погіршення стану здоров`я, а саме загострення хронічних захворювань тощо (в цей же час. Позивачем до матеріалів позовної заяви не долучено жодних виписок з історії хвороб, не проаналізовано стан його здоров`я, як до ДТП, так й після, не здійснено аналіз життя, як до так й після ДТП, з наданням підтверджуючих доказів).Крім того, обґрунтування моральної шкоди Позивачем у подвійному розмірі, а саме: «вже не можна було їздити до родичів за місто Запоріжжя», «подорожі до моря викликали складнощі, оскільки великі сумки, пляжні зонти, харчі та інше майно доводилось перевозити автобусами» не акумулюється з положеннями ст. 23 ЦК України та не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди у подвійному розмірі. Жодних посилань, які є відображенням положення закону та які завдали Позивачу моральну шкоду, які б підкріплювались поясненнями, доказами із зазначенням, як такі страждання відобразились на повсякденному житті Позивача та завдали йому моральної шкоди до суду не надано.Позивачем не надано всіх належних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків внаслідок діяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У разі доведення Позивачем наявності моральної шкоди завданої внаслідок проведення досудового розслідування № 0000667 та судового розгляду справи № 335/4605/18, розмір відшкодування у сумі 452 058,10 грн., є завищеним.Позивач звернувся до суду з позовною заявою у жовтні 2021 року. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01.01.2021 мінімальна заробітна плата становить у місячному розмірі 6000,00 грн. Позивачу повідомлено про підозру 12.04.2018 року у рамках кримінального провадження № 0000667. 13.06.2019 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/4605/18 Позивача виправдано по обвинуваченню в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. З ч. 1 ст. 373 КПК України.01.04.2021 року ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційній скарги прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 Мехальчук В.П. та представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката Логачова В.В. - залишено без задоволення. Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2019 відносно ОСОБА_1 -залишено без змін. Таким чином Позивач перебував під слідством повних 35 місяців та 19 днів.Таким чином, розрахунок моральної шкоди повинен здійснюватись із розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 6000 грн. * 35 місяців 19 днів = 213 800 грн. , а не 432 000,00 грн., як визначив Позивач.Проте відсутні підстави для відшкодування, оскільки позивачем належним чином не обгрунтовано та не підтверджено всіма доказами заподіяння йому моральної шкоди внаслідок дій або бездіяльністю посадових осіб органів поліції, а також не надано обґрунтованих та належних доказів дії та бездіяльності посадових осіб поліції, відсутні докази, що підтверджуються факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, або майнового характеру, внаслідок дій або бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. У даній цивільній справі, Позивач звернувся з позовом про відшкодування йому вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля в результаті пошкодження від впливу погодних факторів у сумі 18058,70 та 2000 грн. витрати на проведення оцінки завданого збитку. Проте, Позивачем не доведено, що саме ГУНП завдало йому майнової шкоди, оскільки, автомобіль Позивача був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач обґрунтовує завдану йому матеріальну шкоду звітом № 58 оцінювача ОСОБА_5 . У фоготаблиці пошкоджень автомобіля Позивача, який останнім долучено до позовної заяви, зазначено наступні пошкодження:пошкодження зовнішньої ручки передніх, задніх лівих та правих дверей; значне забруднення та залиття водою передньої частини салону; забруднення лівої частини панелі приладів; затікання води та пошкодження правої частини панелі приладів корозійні пошкодження каркасу попільнички, пошкодження опалювача салону; корозійні пошкодження каркасу панелі приладів з лівої та правої сторони; наявність води в передній лівій / правій / задній лівій / задній правій частині салону; забруднення оббивки передніх сидінь та їх часткове намокання; забруднення оббивки заднього сидіння та його часткове намокання; забруднення внутрішньої шумоізоляції щита передка; намокання передніх шумоізоляційних накладок; часткове пошкодження антикорозійної обробки середньої частини підлоги; корозія панелі каркасу правого та лівого сидіння; корозія нижнього захисту двигуна та елементів передньої підвіски, часткова корозія поперечин днища в задній частині, часткова корозія заднього лівого/правого лонжерона; часткова корозія днища в задній лівій частині; корозія дисків колес. Вищезазначена фототаблиця та звіт оцінювача ОСОБА_5 не є належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки оцінку проведено 18.06.2021, при цьому виправдувальний вирок суду набув законної сили 01.04.2021 року, після проголошення ухвали Запорізького апеляційного суду. Наголошуємо, що фактично оцінка проводилась, після сплину двох з половиною місяців після того, як арешт на майно було скасовано, як наслідок вищезазначені пошкодження могли бути отриманні автомобілем вже після того, як Позивачу було повернуто автомобіль. Відсутні докази отримання Позивачем збитків, оскільки не долучено до матеріалів позовної заяви, доказів (квитанцій, ордерів тощо), зі змісту яких вбачається, що Позивач здійснив оплату та поніс збитки. Аналізуючи наведене, Позивачем не надано належних, допустимими доказів, якими б було доведено неправомірності дій органів поліції (що повинно бути доведено у законному порядку, та підтверджено належними доказами, зокрема, рішеннями суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків при здійснені ними своїх повноважень, не доведено виникнення шкоди через діяльність працівників поліції та причинний зв`язок органу державної влади та заподіянням шкоди.

23.11.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому представник позивача зазначає, відповідач сам наголошує, що моральна шкода в тому числі полягає у погіршенні або позбавленні можливості реалізації своїх звичок і бажань, порушенні права власності тощо. Безспірно, що пересування містом по своїм справам на автомобілі то є звичка. І особа яка позбавлена свого законного права власності на автомобіль потерпає від позбавлення можливості реалізації своїх звичок. Посилання відповідача на постанову Верховного суду у справі № 337/3375/17 є недоцільним. Справи є абсолютно не схожими, а правовідносини які оцінював Верховний суд по згаданій справі, полягають у відшкодуванні шкоди потерпілому по кримінальній справі яку на його думку не належним чином розслідували поліцейські. При цьому по нашій справі позивач є особою яку незаконно притягували до кримінальної відповідальності, обмежували його право власності, незаконно повідомляли про підозру та вчиняли інші дії які безспірно завдали моральних страждань. Ремарка про необхідність доводити незаконність дій органів досудового слідства взагалі дивує. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року та Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 виправдано. Тобто цим рішенням визначено незаконність кримінального переслідування позивача по справі.. Позиція відповідна на необхідності доводити позивачем факт спричинення шкоди саме ГУНП є юридично необгрунтованим. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суд від 28 жовтня 2019 року по справі № 554/1583/16-ц та Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51 гс 14. На підставі викладеного, вважає доводи викладені у відзиві на позовну заяву необгрунтованими та формальними.

25.11.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Запорізької обласної прокуратури, в якому зазначає, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000667 позивач був під кримінальним переслідуванням з 12.04.2018 (дата повідомлення про підозру) по 01.04.2021 (винесення Запорізьким апеляційним судом ухвали), тобто 35 повних місяців та 20 днів, а не 36 місяців як зазначає позивач. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Беручи до уваги, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 мінімальний розмір заробітної плати становить 6000 гри відшкодування моральної шкоди на користь позивача, який гарантовано державою, становить 214 000 гри, та розраховано наступним чином: 35 місяців*6000 гри (210 000 грн)+6000 грн:30 днів*20 ДНІВ (4000 грн)=214 000 гри. Разом з цим, позивач просить стягнути за рахунок держави на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 432000 гри. Розмір завданої моральної шкоди відповідно до змісту позову, ОСОБА_1 обґрунтовує завданням йому душевних страждань, погіршенням здоров`я, позбавлення можливості належним чином виконувати роботу, погіршенням стосунків у сім`ї.Разом з цим, будь яких належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 76, 80 ЦПК, в обґрунтування вищезазначених обставин позивачем не надано. Отже і відсутні належні обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди. Зокрема, відсутні докази щодо погіршення здоров`я позивача через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності. Окрім того, не наведено які самі слідчі дії сприяли погіршенню стосунків у сім`ї та чи у майбутньому такі стосунки мали невідновлювальний характер. Заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, позивач не надав доказів наявності обставин, які були б для суду підставами для визначення розміру моральної шкоди у розмірі більшому, ніж встановлено Законом. Таким чином, позивачем невірно розраховано період перебування під слідством і судом та не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження зазначених вище моральних страждань, які, на його думку, є підставою для збільшення розміру моральної шкоди більше ніж у 2 рази. Окрім того, доводи позивача з приводу незаконного, на йому думку, позбавлення його права користування автомобілем «CHEVROLET AVEO» д.н. НОМЕР_2 , шляхом вилучення та накладення арешту на зазначене майно, є необгрунтованими з наступних підстав. Зокрема, в ході проведення досудового розслідування в рамках вказаного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018, з урахуванням наявності встановленої обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, враховуючи, що зазначений автомобіль зберігає на собі сліди дорожньо-транспортної пригоди, тобто є предметом злочину та речовим доказом, з метою подальшого проведення експертного дослідження накладено арешт. Таким чином, зазначені вище слідча дія та заходи забезпечення кримінального провадження є законними та були санкціоновані відповідними рішеннями слідчого судді, що підтверджується ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 у справі № 334/1145/18. Щодо неналежного зберігання транспортного засобу, вилученого у ОСОБА_1 . Слід зазначити, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 у справі № 334/1 145/18 вказаний транспортний засіб вилучений у позивача та переданий до органів Національної поліції України.

25.11.2021 року надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Державної казначейської служби України, в якому зазначає, що позивач обґрунтовуючи розрахунок моральної шкоди у подвійному розмірі мінімальної заробітної плати зазначено про зазнання ним нервової напруги, загострення хронічних захворювань тощо є лише припущенням, оскільки підтверджуючих доказів за нормою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України позивачем не надано. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а жодний нормативно-правовий акт не звільняє позивача від доказування підстав, обґрунтованості, розумності та доцільності висунутих їм вимог.Згідно з постановою Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 614/2328/17 обов`язковим доказом для визначення наявності факту завдання позивачу моральної шкоди має бути судовий документ про визнання протиправності дій органу, яким її завдано. Зауважуємо, що позивачем не додано відповідного судового документу про визнання протиправності дій правоохоронного органу. Крім того, право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи відповідно до статті 1176 Цивільного кодексу України та Закону України № 266/94-ВР, що визначається, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до постановлення виправдовувального вироку суду. Як вбачається з матеріалів справи, виправдовувальний вирок у відношенні позивача постановлено 13.06.2019. Таким чином розрахунок позивачем моральної шкоди по 01.04.2021 - дату прийняття ухвали судом апеляційної інстанції є хибним, що у випадку задоволення такої вимоги призведе до неправомірних втрат коші і в державного бюджету. Оскільки позивачем не надано жодного судового документу, яким би було визнано протиправність дій правоохоронного органу, яким завдано шкоду, позовну вимогу належним чином не обґрунтовано, то вона не може підлягати задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення матеріального збитку, позивачем не додано жодного документу про визнання дій органу національної поліції протиправними, що вже свідчить про відсутність усіх складових елементів шкоди. Таким чином майнова шкода, завдана ОСОБА_1 , враховуючи статті 1162 та 1172 Цивільного кодексу України, лише за наявності відповідного документу про визнання дій винної особи протиправними має відшкодовуватись саме ГУНП в Запорізькій області, а не за рахунок коштів Державного бюджету України. Крім того, не підлягає задоволенню позовна вимога щодо стягнення витрат, понесених позивачем за проведення незалежної експертної оцінки автомобіля у з в язку з наступним. По-перше, до позовної заяви не додано жодного документу, що при отриманні від органу поліції свого автомобіля, позивач зауважував такому органу на наявність будь-яких пошкоджень, а саме: напису позивачем на документі про отримання арештованого майна, що його автомобіль пошкодженої*; відсутні будь-які скарги позивача щодо здійснення органом поліції неналежної схоронності майна, що свідчить про згоду позивача на дату отримання автомобіля зі станом отриманого автомобіля. По-друге, відповідно до звіту від 15.06.2021 № 58 Про оцінку автомобіля CHEVROLET Aveo реєстраційний номер НОМЕР_1 , копія якого є додатком до позовної заяви, ціллю проведення оцінки є визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля в результаті його пошкодження від впливу погодних факторів. За всім текстом вказаного звіту оцінювачем не встановлено, що стало причиною пошкодження автомобіля, а лише констатовано факт стану автомобіля на дату проведення оцінки. Вказаний звіт не може бути належним доказом того, що автомобіль ОСОБА_1 до його арешту та тимчасового вилучення був в іншому стані і саме у зв`язку з неналежним його зберіганням органами поліції стан автомобіля погіршився. Проведення незалежної експертної оцінки здійснено за ініціативою позивача, висновки проведення не свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між виною заподіювана шкоди та шкодою, у зв`язку з чим Державний бюджет У країни, як і будь-який інший учасник цієї цивільної справи не повинні відповідати за у проведення оцінки автомобіля позивача.Розмір судових витрат недоведений позивачем належними доказами.

Ухвалою суду від 14.01.2022 закрито підготовче провадженні і справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити на підставах, які викладені у позовній заяві. ОСОБА_1 надані ґрунтовні пояснення з приводу завдання йому моральної та матеріальної шкоди.

У судовому засіданні представники відповідачів ГУНП в Запорізькій області,Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, кожний окремо, заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 квітня 2018 року слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції Петрунін Віталій Олегович, у кримінальному провадженні № 0000667, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.02.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повідомив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В подальшому ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувальний акт та направлено справу до суду.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року ОСОБА_1 виправдано за ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2021 року відносно ОСОБА_1 - залишено без змін.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядоквідшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги. Вказані висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року (справа № 383/596/15).

Оскільки Закон України № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

З аналізу положень ст. 12 Закону України № 266/94-ВР вбачається, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства (Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі від 20.09.2018 №686/23731/15-ц).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення(ст.41Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права(справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

З огляду на вищенаведені норми законодавства, безпідставними є доводи відповідачів щодо недоведеності позивачу завданої йому моральної шкоди, у чому безпосередньо вона полягає, оскільки факт завдання особі моральної шкоди через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності презюмується законодавством.

Отже, у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону, оскільки щодо нього постановлено виправдувальний вирок.

З урахуванням наведеного встановлено, що у зв`язку з переслідуванням з боку правоохоронних органів відносно позивача, останній зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав впливу, що призвело до зміни його життєвого укладу та завдав йому моральних страждань, з огляду на вищенаведене є підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 6000 гривень.

Як було встановлено судом, позивача було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення 12.04.2018 року, тому саме з цього часу необхідно відраховувати термін перебування позивача під кримінальним переслідуванням, оскільки з часу повідомлення про підозру позивач набув певного статусу, а не з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Тобто, період перебування позивача під слідством та судом становить з 12.04.2018 року (дата повідомлення про підозру) по 01.04.2021 року (набрання законної сили реабілітуючим судовим рішенням), що загалом складає 35 повних місяців та 20 днів, а не 36 місяців як зазначає у позовній заяві ОСОБА_1 .

Таким чином, вбачається, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, що він, перебуваючи під слідством та судом протягом тривалого періоду часу, а також будучи певний час під дією запобіжного заходу протягом часу досудового розслідування і судового розгляду, дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані, в зв`язку із чим у позивача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі положень ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Стосовно ж заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 432000,00 гривень, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачу моральні страждання, пов`язані з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, та з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Виходячи із тлумачення положень ч. 2 та ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», можна зробити висновок, що розмір моральної шкоди у мінімальному розмірі заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом є гарантованим мінімумом такого відшкодування виходячи лише з тривалості кримінального провадження відносно особи.

Тобто, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

При цьому, суд, визначаючи розмір мінімальної заробітної плати, виходить із встановленого законодавством розміру на момент відшкодування, починаючи з дати повідомлення про підозру у вчиненні злочину до набрання виправдувальним вироком законної сили. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду України, викладених у постанові від 02 грудня 2015 року (справа № 6-2203цс15), з якими погодився і Верховний Суд в своїх численних постановах.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходить з положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», яким установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 6000 гривні. Так, розмір відшкодування моральної шкоди, який гарантовано державою, на час розгляду справи судом становить: 214000,00 грн (35 місяців х 6000 грн = 210000,00 грн, 20 днів = 20*6000/30 = 6000грн),

Разом із цим, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на необхідність відшкодування йому моральної шкоди в сумі 432000,00 гривень, оскільки належних обґрунтувань та підтвердження завдання позивачу моральної шкоди саме в такому розмірі, у позові не наведено та в ході судового розгляду здобуто не було. Отже, в даному випадку відсутні підстави для визначення компенсації моральної шкоди у розмірі, більшому ніж передбачено Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Доказами у цивільній справі, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Загальне правило про розподіл тягаря доказування, встановлене ст. 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач зазначає, що притягнення його до кримінальної відповідальності, постійна нервова напруга загострила хронічні захворювання, водночас позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів причинного зв`язку між діями органів досудового розслідування та погіршенням його самопочуття.

Також ОСОБА_1 зазначає, що був позбавлений права користування власним автомобілем, що ускладнило приїзд до родичів за місто Запоріжжя, подорожі до моря викликали складнощі, поїздки до лікарні та аптеки для його мати, яка має інвалідність також перетворилися на проблему. Однак відсутні будь-які докази або відомості, які могли б підтвердити зазначені твердження, а наведені доводи позивача не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди у подвійному розмірі.

Таким чином, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, пов`язаних із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, істотність вимушених змін у його житті та пов`язані з цим його моральні переживання, суд вважає, що позивачу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 214000 гривень 00 копійок як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, в частині стягнення на користь позивача суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 214000 гривень 00 копійок, а в іншій частині вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Щодо доводів відзивів про необхідність позивачем доводити незаконність дій органів досудового слідства, то суд зазначає, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2019 року та Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 виправдано. Тобто цим рішенням визначено незаконність кримінального переслідування позивача по справі. А відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені в рішенні суду не підлягають доказуванню.

Щодо вимог позову про відшкодування завданої майнової шкоди суд встановив таке.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистім немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами визначається обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків, а саме: неправомірність дій (бездіяльності) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Згідно із ч. 2, 4 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов 'язана відшкодувати володільцю витрати, пов 'язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.

У пункті 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», передбачено, що зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Схоронність тимчасово вилученого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно (пункт 27 Порядку).

Відповідно висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зазначено, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Вищенаведене також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові 02 грудня 2020 року справа № 303/1776/19 (провадження №61- 3440св20) від 02 жовтня 2019 року у справі № 740/2921/16-ц (провадження № 61-3002св18) та постанові від 15 березня 2019 року у справі № 216/2150/17 (провадження № 61- 11184св18).

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, учасниками справи не оспорюється, що 23 лютого 2018 року одразу після ДТП співробітниками поліція було вилучено транспортний засіб «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2018 року накладено арешт на зазначений автомобіль. З того часу до винесення рішенням Запорізьким апеляційним судом автомобіль перебував у поліції, ці обставини не оспорюються учасниками справи.

У зв`язку з пошкодженнями яких автомобіль зазнав у результаті ДТП, салон автомобіля, електроніка розташована у передній його частині були відкриті для потрапляння дощу та інших природних явищ.

При цьому, під час отримання автомобілю, ОСОБА_1 виявив, що співробітниками поліції не було вжито жодних заходів для збереження цілісності належного йому автомобіля. Автомобіль не було накрито будь якими засобами. Він не зберігався у приміщенні будівлі чи в іншому місці яке могло забезпечити збереження його первісного стану після ДТП. У результаті впливу природніх явищ у вигляді дощу, снігу, вітра та іншого, автомобіль було пошкоджено, та деякі його частини взагалі знищено, що підтверджено як висновком дослідження, фототаблицею до нього, так і оглянутим у судовому засіданні відеозаписом, долученим до матеріалів справи позивачем.

Так, з долученого позивачем та оглянутого в судовому засіданні відеозапису встановлено, що 18.06.2021 ОСОБА_1 оглядає автомобіль CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , візуально видно описані ушкодження автомобіля внаслідок природних явищ у вигляді дощу, зокрема на відео зафіксовано наявність калюж води на підлозі салону автомобіля, як біля задньому пасажирському сидінні, так і біля сидіння водія. Також видно, що лобове скло випало майже повністю у салон та чітко видно наслідки впливу погодних явищ, у тому числі дощу, вітру тощо .

Відповідно до висновків автотоварознавчого дослідження (звіт № 58 про оцінку автомобіля CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 20.08.2021 року), вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля в результаті його пошкодження від впливу погодних факторів становить 18 058,70 грн.

Отже у результаті неналежного зберігання транспортного засобу вилученого у ОСОБА_1 йому спричинено матеріальної шкоди у розмірі 18 058,70 грн, яка підлягає стягненню з державного бюджету України. Також підлягає стягненню і збитки , які документально підтверджені і понесені позивачем на проведенння відповідного дослідження у розмірі 2000 грн.. Отже, відшкодуванню підлягає матеріальна шкода, завдана позивачу в загальному розмірі - 20058,70 грн..

ідповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем надано суду висновки автотоварознавчого дослідження та копії сертифікатів та свідоцтв, які надають спеціалісту - автотоварозавцю, оцінювачу ОСОБА_5 , право проводити відповідні дослідження та складати відповідні висновки.

Також, дослідивши наданий позивачем звіт про оцінку майна, суд дійшов висновку, що він відповідає усім вимогам закону та є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля через погодні явища, тому суд вважає, що розмір заподіяної в результаті залиття матеріальної шкоди, що зазначений у висновках, є дійсним, узгоджується із іншими доказами у справі, і сума, вказана у даних висновках, підлягає стягненню на користь позивача на підставі ст. 1166 ЦК України .

Разом із тим, не погоджуючись із розміром визначеної позивачем матеріальної шкоди, жоден із відповідачів не спростував правильність розрахунку за кошторисом та при розгляді справи не заявив клопотання про призначення судової експертизи з цього питання, як і не надав суду інших висновків експертів щодо іншого розміру збитку, належними і допустимими доказами надані позивачем висновки автотоварознавчого дослідження не спростовував, а тому суд вважає, що позивачем наданий належний письмовий доказ в підтвердження розміру спричиненої матеріальної шкоди і вважає встановленим даний розмір матеріальної шкоди, завданої зберіганням автомобіля позивача у неналежних умовах.

Не заслуговують на увагу посилання відповідачів на те, що у розписці про отримання автомобіля, яка долучена до матеріалів справи, не зазначено про наявність претензій з боку позивача до відповідачів, оскільки ці обставини не спростовують факт завдання автомобілю позивача ушкоджень внаслідок неналежного зберігання його автомобіля та, як наслідок, завдання моральної шкоди, а лише свідчать про факт отримання автомобіля.

Посилання відповідача на необхідності доводити позивачем факт спричинення шкоди саме ГУНП є необгрунтованим. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суд від 28 жовтня 2019 року по справі № 554/1583/16-ц та Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51 гс 14.

Інші доводи відзивів не спростовують встановленого факту завдання матеріальної шкоди позивачу та не виключають притягнення до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

Щодо вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн., то судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічні висновки містяться у інших постановах Верховного Суду, зокрема, у справі № 922/3436/20, у справі № 910/7586/19, у справі № 910/16803/19).

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами від відповідачів до суду не подавалося.

Згідно з актом від 28.10.2021 приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги адвокатом надано послуги вартістю 10 000,00 грн.

З огляду на вказані норми законодавства та надані докази, за відсутності клопотання відповідачів про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає обґрунтованою цю вимогу, а витрати підтверджуються наданими потерпілими документами, - договором про надання правової допомоги, актом приймання передачі наданих послуг, квитанцією про сплату ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., копією рахунку № б/н від 28.10.2021 щодо оплати послуг за договором, який містить перелік наданих послуг, зокрема попереднє опрацювання матеріалів 2 год, підготовку таких процесуальних документів, як клопотання, письмових пояснень, запитів тощо -4 години та участі у чотирьох судових засіданнях. Згідно вказаного рахунку адвокатом було витрачено 10 год. і за домовленістю, година роботи адвоката оплачується в розмірі 1000,00 грн.

У судовому засіданні було встановлено, що інші договори між ОСОБА_1 та адвокатом Фельським С.Л. не укладалися, а тому, на думку суду, посилання у відзиві на те, що в акті не зазначено до якого саме договору у відношенні якого складено такий акт, що виключає можливість його застосування у відношенні договору від 25.10.2021 № б/н Про надання правової допомоги укладеного між адвокатом Фельським С.Л. та ОСОБА_1 не спростовують факту понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Щодо копії рахунку № б/н від 28.10.2021 про оплату послуг за договором ,відповідачі зазначали, що в матеріалах справи не міститься ані клопотань позивача, ані письмових пояснень, ані запитів. За текстом акту зазначено про виконання адвокатом робіт, тобто про доконаний факт, а не майбутній. Адвокат не міг надати послуги по вказаній справі щодо участі у чотирьох судових засіданнях, оскільки станом на дату складення акту прийому-передачі - 28.10.2021 ще не було справу прийнято до провадження, у зв`язку з чим наданий акт прийому-передачі не є належним доказом надання правових послуг за цією справою.

Разом із тим, у судовому засіданні встановлено, що позивач за домовленістю з адвокатом 28.10.2021 року оплатив йому 10000,00 грн., за усі послуги, а тому на думку суду, з огляду на ті обставини, що дійсно в матеріалах справи наявні докази надання адвокатом послуг позивачу, зокрема, це - позовна заява, відзив на позовну заяву, декілька заяв про долучення доказів та диску, участь у 5 судових засіданнях 22.12.2021, 14.01.2022,18.02.2022,13.07.2022,01.09.2022 року та доведено факт сплати позивачем 10000,00 грн. за надані послуги, суд дійшов висновку, що вказані витрати позивача є реальними і співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, а тому суд дійшов висновку про обгрунтованість та доведеність заявленого розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 5177,00 грн. виходячи з розрахунку (51,77 % (задоволено позовні вимоги із 452058,70 грн. задоволено 234058, 70 - 51,77% ).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку що позов є обгрунтованим і підляагає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та ст.ст.55, 56 Конституції України, ст. 15, 16, 23, 1167, 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та керуючись ст.12, 13, 81,141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових і службових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на відшкодування моральної шкоди у розмірі 214000 грн.(двісті чотирнадцять тисяч) на відшкодування матеріальної шкоди 20058,70 (двадцять тисяч п`ятдесят вісім) грн., в всього стягнути 234058, 70 грн. (двісті тридцять чотири тисячі п`ятдесят вісім гривень 70 копійок).

В задоволенні решти частині вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5177,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 01.09.2022 року.

Повне рішення складено протягом 10 днів (з урахуванням того, що 10.09.2022 припадав на вихідний день-суботу) 12.09.2022 року

Суддя: Ю.В. Апаллонова