ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3186/22 Справа № 212/9312/20 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2020 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування вимог ОСОБА_2 вказав, що 26.07.2020 року о 17-40 годині в м.Кривому Розі по вул.Січеславська біля буд. №46 відповідач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf 4 д.н.з. НОМЕР_1 під час повороту ліворуч не переконався у безпечності свого маневру, допустив зіткнення з автомобілем BMW 318 I д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу. Постановою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.10.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП. Внаслідок зіткнення автомобіль позивача BMW 318 I д.н.з. НОМЕР_2 отримав значні механічні ушкодження, позивачу завдано матеріальні збитки. Крім того, вказаний автомобіль для позивача є сімейною реліквією, що передається з покоління в покоління і є значною цінністю для нього та членів його родини. Автомобіль після ДТП перебуває у непридатному для використання стані та потребує ремонту, який коштує 154 087 гривень, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 30.10.2020 року. Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальну шкоду у сумі 154087,0 грн., витрати на експертну оцінку у сумі 3500,0 грн., витрати на правову допомогу у сумі 50000,0 грн., судові витрати у сумі 1575,87 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 50937 гривень 52 копійки, а також понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 30000 гривень та витрати на сплату судового збору в сумі 1575,87 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані із оплатою послуг експертного дослідження у розмірі 3500,0 гривень.

В апеляційній скарзі на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року ОСОБА_1 просить рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року у цивільній справі №212/9312/20 від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.10.2020 року (справа №215/5066/20, 3/215/1931/20) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова суду набрала законної сили 17.10.2020 року (а.с.8-9).

Згідно змісту вказаної постанови відповідач 26.07.2020 року о 17-40 годині в м.Кривому Розі по вул.Січеславська біля буд. №46 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf 4 д.н.з. НОМЕР_1 під час повороту ліворуч не переконався у безпечності свого маневру, допустив зіткнення з автомобілем BMW 318 I д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду потерпілій стороні.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №Д24/10/20 від 30.10.2020 року, складеного судовим експертом Чивчиш О.П., сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля BMW 318 I д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_3 станом на 26.07.2020 року складає 54897,52 гривень. Утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля BMW 318 I д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_3 складає 3960,00 грн. Згідно калькуляції, що є додатком до висновку, вартість ремонту автомобіля складає 154087 грн. (а.с.111-138).

Вартість послуг експертного дослідження склала 3500 грн., які сплачені позивачем на користь експерта Чивчиш О.П., відповідно до договору та квитанції (а.с.139-140).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль BMW 318 I, д.н.з. НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 (а.с.13).

Як вбачається з довіреності, яка є нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ладіною Л.С за №1295, власник автомобіля ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_2 бути його представником та представляти його інтереси з питань продажу, застави, застрахування за ціну та на умовах за своїм розсудом, експлуатувати автомобіль марки BMW, модель 3181, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 . Крім того, надає право керувати вищевказаним автомобілем, подавати від його імені заяви, одержувати необхідні довідки та інші документи, розписуватися за нього, укладати та підписувати договори купівлі-продажу, застав, оренди, позички, міни ТЗ, ренти, керуючись при цьому попередніми домовленостями, а також сплачувати від його імені усі належні платежі, податки та збори, пов`язані з експлуатацією та відчуженням транспортного засобу, у випадку спричинення ТЗ пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час керування ТЗ, як джерелом підвищеної небезпеки, укладати від його імені угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми у розмірі згідно калькуляціями; отримувати страховий збиток, представляти його інтереси в органах митниці, в тому числі митницях Чорноморського регіону, в ДПІ з питань сплати податків з доходів фізичних осіб, в державних, громадський чи інших підприємствах, установах, організаціях та ін. (а.с.68-69).

Відповідно до п2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 квітня 2019 року у справі № 910/14693/17.

Судом встановлено та не заперечувалась сторонами, що на момент ДТП позивач керував автомобілем BMW 318 I, д.н.з. НОМЕР_2 на відповідній правовій підставі, маючи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Крім того, з урахуванням заперечень відповідача, позивачем була надана до суду довіреність від власника автомобіля, у якій, серед іншого, вказано на право позивача отримувати страхове відшкодування.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідальність як позивача, так і відповідач не була застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV, а отже до цих правовідносин вказані норми застосуванню не підлягають і суд виходить із загальних підстав для відшкодування шкоди.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме відповідач повинен сплатити позивачу завдану матеріальну шкоду, оскільки з вини ОСОБА_1 було пошкоджено автомобіль BMW 318 I, яким керував позивач та завдано збитків, а отже обов`язок з повного відшкодування завданої шкоди покладається на її заподіювача.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Верховний Суд у постанові від 6 липня 2018 року у справі №924/675/17 зазначив, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позивачем не підтверджено документально реальних витрат, понесених ним на відновлення та ремонт автомобіля, натомість зазначено, що станом на момент розгляду справи, автомобіль не відремонтований.

Як зазначив Верховний суд у постановах від 12 грудня 2018 р, справа №466/7010/16 (провадження №61-7447 св18), від 18 грудня 2018 р, справа №524/561/16-ц (провадження №61-21355св18), 30 січня 2019 року у справі №753/21303/16-ц (провадження №61-31609св18), якщо пошкоджений ТЗ не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Механізм оцінки (визначення вартості) матеріальних збитків (реальних збитків) встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Як встановлено зі змісту Висновку експерта автотоварознавця Чивчиш О.П. №Д24/10/20 від 30.10.2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 154087 грн., при цьому розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля визначений експертом як такий, що дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент його пошкодження та дорівнює сумі 54897,52 грн., відповідно до п.8.2 Методики.

Утилізаційна вартість автомобіля, тобто грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного до експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних придатних до експлуатації складників, визначена експертом в сумі 3960 гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає матеріальна шкода, виходячи з ринкової вартості ТЗ за вирахуванням утилізаційної вартості, у розмірі 50937,52 грн. (54897,52 грн. 3960 грн.), оскільки позивачем не підтверджено розміру реальних витрат, понесених ним на ремонт автомобіля і автомобіль залишається у володінні позивача.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не має права на звернення до суду із вказаним позовом та на отримання відшкодування завданої шкоди, оскільки не є власником автомобіля BMW 318 I, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно з вимогами Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. За змістом пункту 2.2 Правил дорожнього руху, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 124 від 11 лютого 2009 року; в редакції постанови Кабінету Міністрів № 1029 від 26 вересня 2011 року, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця (що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

Суд касаційної інстанції в постанові від 07.11.2018 у справі №200/21325/15-ц зазначив: якщо позивач управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, він має право на відшкодування завданої шкоди.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди, оскільки правомірно володів транспортним засобом.

Аналогічний висновок викладено в постанові ВСУ від 14.02.2018 року у справі №344/10730/15.

При цьому, апелянтом не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 77-78 ЦПК України на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія транспортного засобу - автомобіля BMW 318 I д.н.з. НОМЕР_2 "БМВ" на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_2 .

Отже, відповідач не позбавлений обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Доводи апеляційної скарги, що наданий позивачем висновок не є належним та допустимим доказом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки експертиза проведена у відповідності до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/8, а висновок експерта від 30.10.2020р. за №Д24/10/20, складений за результатами проведення даної експертизи відповідає вимогам ЦПК України і не викликає сумніву у його правильності, оскільки висновок наданий в межах компетенції експерта, ґрунтується на методичних рекомендаціях та результатах дослідження матеріалів справи, висновок чіткій, логічний, послідовний і відповідає фактичним обставинам справи, а також не був спростований відповідачем жодними іншими належними і допустимими доказами у справі.

Доводи апелянта, що у відповідача наявний поліс страхування, а позивачем не дотримано порядку отримання відшкодування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК).

Відповідно до ст.511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.

Таким чином, в спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15, від 14.02.2018 у справі №754/1114/15.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, прив`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на проведення експертизи.

Відповідно до квитанції №001522 від 16.10.2020 року позивачем сплачено 3500 гривень послуги експерта Чивчиш О.П., який склав експертне товарознавче дослідження від 30.10.2020 року (а.с.140).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягають стягненню витрати, пов`язані із оплатою послуг експертного дослідження у розмірі 3500 гривень, оскільки у разі задоволення позову, витрати пов`язані із розглядом справи покладаються на відповідача.

Разом з цим, вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд першої інстанції стягнув розмір судового збору без урахування пропорційності розміру задоволених вимог.

Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними і стягнений з відповідача судовий збір підлягає зменшенню з 1575,87 грн. до 544,38 грн.

Крім того, судом першої інстанції задоволено частково вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих позивачу адвокатом послуг(а.с.22-23), а також подані документи, колегія суддів дійшла висновку, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом позивача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Зокрема, послуга досудове врегулювання спору (3 години - 6000гривень) поглинається такою послугою як розробка досудової вимоги по справі (3 години - 5000гривень), правовий аналіз законодавства (3 години - 2500гривень) поглинається такою послугою як підготовка позовної заяви (5 годин - 15000гривень).

Крім того, наведена в акті послуга щодо правового аналізу законодавства по справі, розробка позовної заяви щодо відшкодування шкоди, завданої ДТП, на які, як зазначено в акті, адвокатом було витрачено 3 години(2500гривень) та 5 годин (15000гривень) відповідно, а також витрати на канцелярію у розмірі 2000 гривень, на переконання колегії суддів, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів статті 137 ЦПК України та не є співмірним зі складністю справи.

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи №212/9312/20 та виконані роботи (надані послуги), колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта в цій частині є слушними та витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню з 30000 гривень до 11000 гривень, оскільки такий розмір судових витрат обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, Верховний Суд зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц), постанова від 04 травня 2022 року у справі № 344/10402/20 (провадження № 61-16027св21).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04).

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року слід змінити в частині стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, а додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу зменшивши розмір з 30000 гривень до 11000 гривень, змінити в частині стягнення судового збору зменшивши розмір з 1575,87 гривень до 544,38 гривень.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2021 року - залишити без змін.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова