ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24662/21

Провадження № 22-ц/4820/1489/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Філіпчук О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 Гнідка С.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/24662/21 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2022 року (суддя Чевилюк З.А., повне судове рішення складено 04 лютого 2022 року) у справі за позовом неповнолітнього ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 вказувала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24.10.2018 через порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху водій автомобіля «Volkswagen Sharan» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_1 в КНП «Хмельницька обласна лікарня». 24.10.2018 за вказаним фактом старшим слідчим в особливо важливих справах ГУНП в Хмельницькій області Крищуком О.А. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000303 та 19.02.2021 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Позивачка зазначає, у зв`язку із смертю ОСОБА_5 його малолітньому сину завдана моральна шкода та шкода, пов`язана із втратою годувальника. Згідно страхового полісу №АМ/1917013 цивільно-правова відповідальність володільця сідлового тягача «Маз 543205» р.н. НОМЕР_2 під керуванням на час ДТП ОСОБА_4 була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» і розмір страхової суми на випадок заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілого становить 200 000 грн, на випадок шкоди заподіяної майну потерпілого - 100 000 грн.

Як вказує позивачка, у зв`язку із цим страховим випадком відповідач зобов`язаний здійснити неповнолітній дитині потерпілого страхову виплату пов`язану із втратою годувальника у розмірі 134 028 грн, що відповідає 36 мінімальним заробітним платам, що встановлена законом на день настання страхового випадку. А також відповідач зобов`язаний сплатити на користь неповнолітнього ОСОБА_3 страхову виплату на відшкодування моральної шкоди у розмірі 11 169 грн.

Крім того, позивач посилається на те, що заява на виплату страхового відшкодування була подана страховику 05.12.2018 і строк виплати сплив 03.03.2019. Тому відповідач зобов`язаний за період з 14.10.2020 по 14.10.2021 сплатити позивачці пеню у розмірі 20 283,82 грн, за період з 04.03.2019 по 14.10.2021 три відсотки річних у розмірі 11 402,97 грн та інфляційні втрати за цей ж період у розмірі 23 173,44 грн.

Таким чином, позивачка просила суд стягнути з ПрАТ «СК «Провідна» на користь неповнолітнього ОСОБА_3 в особі його законного представника ОСОБА_1 145 197 грн страхового відшкодування; 20 283,82 грн пені, 11 402,97 грн трьох відсотків річних та 23 173,44 грн. інфляційних втрат у зв`язку із простроченням страхової виплати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2022 року позов задоволено. Стягнуто на користь неповнолітнього ОСОБА_3 в особі його законного представника ОСОБА_1 145 197 грн страхового відшкодування, 20 283, 82 грн пені, 11 402, 97 грн три відсотки річних, 23 173, 44 грн інфляційних втрат та судові витрати за надання правничої допомоги - 14 672, 04 грн з ПрАТ «СК «Провідна». Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь держави судовий збір у розмірі 2000,57 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ПрАТ «СК «Провідна» оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду позивачка звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» 05.12.2018, проте не надала страховику документів, необхідних для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, а саме: довідку про призначену державну пенсію у зв`язку із втратою годувальника та рішення суду щодо дорожньо-транспортної пригоди. Тому, прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування відповідачем було зупинено, у зв`язку із розглядом кримінальної справи відносно ДТП, що відбулася 24.10.2018. Таким чином, враховуючи, що рішення суду по кримінальній справі страховику позивачкою не надано, а строк, передбачений ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зупинено, то відповідно строки на виплату страхового відшкодування відповідачем не пропущено, а отже підстави для стягнення з страховика пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат відсутні.

Апелянт вважає, що ним жодним чином не було порушено прав позивачки на отримання відшкодування у порядку встановленому законом. Недотримання потерпілим процедури отримання страхового відшкодування є перевищенням меж здійснення їх цивільних прав.

Зважаючи на викладене, ПрАТ «СК «Провідна» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що право на отримання страхової виплати в зв`язку із втратою годувальника має позивач, а право на отримання страхової виплати на відшкодування моральної шкоди має окрім позивача, дружина померлого ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_6 та мати - ОСОБА_7 таким чином, судом цілком законно обґрунтовано було стягнуто з відповідача на користь позивача страхову виплату у розмірі 134028 грн на відшкодування шкоди, завданою втратою годувальника та 11169 грн на відшкодування моральної шкоди, 20283,82 грн пені, 11402,97 грн 3% річних та 23173,44 грн інфляційних втрат. Посилання апелянта на неможливість здійснення страхового відшкодування через відсутність вироку у кримінальному провадженню, на думку ОСОБА_1 , не заслуговує на увагу та не має жодного правового значення, адже шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки підлягає виплаті потерпілому незалежно від вини учасників ДТП. На думку ОСОБА_1 , доводи відповідача про відсутність підстав для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування є надуманими, неправомірними та спрямованими виключно на безпідставне затягування страхової виплати, а тому судом першої інстанції було прийнято законне та обґрунтоване рішення про стягнення страхової виплати, 3% річних, пені та інфляційних втрат.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ОСОБА_1 , як законний представник позивача, представник відповідача ПрАТ «СК «Провідна» до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від апелянта до суду надійшла заява про слухання справи без участі представника. ОСОБА_1 про причини неявки суд не повідомила.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 24 жовтня 2018 року близько 07:50 год на нерегульованому перехресті, що знаходиться на 275 км + 680 м автодороги М-12 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка» відбулася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобілів «VOLKSWAGEN SHARAN» р.н. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9 та напівпричепом «ODAZ 9370» р.н. НОМЕР_4 , який був приєднаний до сідлового тягача «МАЗ 543205» р.н. НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП водій автомобіля «VOLKSWAGEN SHARAN» ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у реанімаційному відділенні Хмельницької обласної лікарні (а.с.23).

24.10.2018 за вказаним фактом старшим слідчим в особливо важливих справах ГУНП в Хмельницькій області Крищуком О.А. внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000303 та 19.02.2021 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.14, 15-18).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 24.06.2010 померлий ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26).

Відповідно до довідки №6/1374 від 19.03.2021 ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)» ОСОБА_5 отримував грошове забезпечення в установі, яке за період з 01.11.2017 по 31.12.2018 складає 243620,12 грн (а.с.27).

Згідно довідки про доходи №314102 від 19.03.2021 ГУ ПФУ в Хмельницькій області ОСОБА_1 перебуває на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію по втраті годувальника, яка за період з 01.02.2021 по 31.03.2021 складає 11203,02 грн (а.с.28).

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 19.03.2021 слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30). І відповідно до довідки ПП УК «Житлофонд» від 19.03.2021 за №130 ОСОБА_1 до дня смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом за адресою АДРЕСА_1 (а.с.29).

Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, сідлового тягача «МАЗ 543205» р.н. державний номер НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно страхового полісу №АМ/1917013, відповідно до якого розмір страхової суми на випадок заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілого становить 200 000 грн, на випадок шкоди заподіяної майну потерпілого - 100 000 грн (а.с.19, 46 а).

05 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала до ПрАТ «СК «Провідна» повідомлення №4572618 про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку із смертю потерпілого (а.с. 20, 21).

І станом на день звернення ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини до суду із позовом, страхове відшкодування відповідачем не виплачено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та стягуючи з ПрАТ «СК «Провідна» на користь неповнолітнього ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 , 145197 грн страхового відшкодування, 20283,82 грн пені, 11402,97 грн 3% річних і 23173,44 грн інфляційних втрат суд виходив з того, що ОСОБА_3 , як неповнолітній син загиблого в ДТП ОСОБА_5 , має право відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на отримання страхового відшкодування в зв`язку із втратою годувальника та на відшкодування моральної шкоди за рахунок страховика. І в зв`язку з невиплатою страховиком страхових виплат без зазначення причин, а тому наявні підстави для виплати пені, 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочення страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу положень статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно положень пунку 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Разом з тим, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування поряд із положеннями цього Кодексу застосовуються положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон № 1961-IV).

Так, в силу статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема шкода пов`язана із смертю потерпілого (стаття 23 Закону № 1961-IV) .

Відповідно до пункту 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно частини першої статті 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (частина друга статті 1200 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника та інших доходів.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3 ст 27 Закону № 1961-IV).

Згідно пункту 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Зі змісту вказаних норм слідує, що максимальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого окремо не обмежується, а має здійснюватись в межах загальної суми ліміту відповідальності за всіма видами відшкодування.

Встановивши, що на момент ДТП ПрАТ «СК «Провідна» було страховиком цивільно - правової відповідальності володільця сідлового тягача «МАЗ 543205» реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд першої інстанції вірно вважав, що страховик взяв на себе обов`язок у межах страхової суми (200000 грн) відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі і тому з ПрАТ «СК «Провідна» має бути стягнута моральна та матеріальна шкода відповідно до умов договору страхування в межах страхової суми.

Виходячи з права дитини потерпілого на отримання страхової виплати в зв`язку з втратою годувальника (розмір мінімальної заробітної плати на жовтень 2018 року (3723 грн) колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підлягає до стягнення страхове відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, розмір якого обраховано відповідно до закону та становить 134 028 грн (36 * 3723 грн).

Також враховуючи те, що право на отримання страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди в зв`язку з смертю потерпілого мають, крім неповнолітнього сина загиблого й його батьки та дружина, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивачки, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини, моральну шкоду відповідно до п. 27.3 ст 27 Закону № 1961-IV в розмірі 11 169 ((3273 грн *12)/4).

Встановивши, що ПрАТ «СК «Провідна» прострочено грошове зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення у ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_1 права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, і неустойки (пені) та стягнув на користь ОСОБА_1 , яка дії в інтересах ОСОБА_3 20 283,82 грн пені, 11 402,97 грн трьох процентів річних і 23 173,44 грн інфляційних втрат.

Слід зазначити, що апелянтом не заперечуються зазначені розміри страхових виплат в зв`язку з втратою годувальника та моральної шкоди і розміри та розрахунки пені, трьох відсотків річних і інфляційних втрат.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права, судова колегія вважає їх голослівними, адже суд при ухваленні оскаржуваного рішення керувався положеннями статей 625, 979, 988, 999, 1166, 1187, 1200 ЦК України та положеннями Закону №1961-IV, що регулюють спірні правовідносини.

Що стосується доводів апелянта про те, що вироку суду щодо ДТП страховику позивачем до теперішнього часу не надано, а строк передбачений ст. 36.2 Закону №1961-IV зупинено, тому відповідно порушення строків на виплату страхового відшкодування не було, а отже підстави для стягнення з відповідача пені, 3% та інфляційних втрат відсутні, колегія суддів зазначає наступне.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як вбачається із положень Закону №1961-IV обов`язок по прийняттю рішення щодо здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання ОСОБА_1 відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання відповідної заяви.

В порушення наведених норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону №1961 і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членом сім`ї загиблого вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволені. Поміж того, відповідачем будь-яких повідомлень чи рішень щодо припинення перебігу строку, передбаченого ст. 36.2 Закону №1961 ОСОБА_1 не надавалися.

Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2022 року у справі №242/1930/21 (провадження №61-17923св21), згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №204/3783/16-ц (провадження №61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 (провадження №61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19 (провадження №61-320св20).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19) зазначено, що у Законі не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У справі, яка переглядається, судом не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Зазначені висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 16 лютого 2022 року у справі №242/1930/21.

Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував вимог п. 36.2 ст. 36 Закону є необґрунтованими.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення судом першої інстанції не допущено.

І доводи апеляційної скарги вказують на відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Також, апеляційний суд вважає, що підлягає до задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про стягнення із ПрАТ «СК «Провідна» витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи відповідно до пункту 1 частини першої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Встановлено, що в суді апеляційної інстанції правову допомогу позиваці надавав адвокат Гнідко С.І., що підтверджується ордером на надання правничої допомоги серії ВХ №1018346.

Як вбачається із матеріалів справи 17.03.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Гнідко С.І укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.2. якого надання правової допомоги здійснюється у наступних формах: надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу; складення заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво інтересів клієнта у державних органах, перед фізичними та юридичними особами, а також у судах під час здійснення судочинства; інші види послуг, які пов`язані з адвокатською діяльністю та виконанням договору (а.с. 31-33).

Встановлено, що ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції надано копії: акту наданих послуг від 12.09.2022; квитанцію від 03.09.2022.

Враховуючи відсутність заперечень ПрАТ «СК «Провідна» щодо розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та зважаючи на конкретні обставини справи, принцип змагальності сторін, критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу: дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та враховуючи період її розгляду судом апеляційної інстанції, підготовку та подання представником ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу і його участь у судових засіданнях 14.09.2022 та 03.10.2022, апеляційний суд вважає, що наявні законні підстави для стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені останньою на професійну правничу допомогу в розмірі 4550 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (; проспект Повітрофлотський, 25, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ; АДРЕСА_1 ) 4550 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай