Провадження № 2-др/686/43/22
02 вересня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд у складі:
головуючої судді Павловської А.А.,
з участю секретаря судового засідання Цибульської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький заяву представника відповідача ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат,
12.05.2022 року у вище вказаній справі Хмельницьким міськрайонним судом ухвалено рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2632.99 грн. як 3% річних та інфляційні втрати, 1774,18 грн. судового збору, а всього -4407,17 грн.
16.05.2022 року представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути у справі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. (2000 грн.- надання консультації; 3000 грн. вивчення документів; 5000 грн. підготовка відзиву на позов). В поданих письмових поясненнях зазначив, що гонорар було узгоджено з клієнтом фіксованою сумою, тому він підтверджується самим фактом підписання відповідного договору. Подав клопотання про розгляд заяви за його відсутності.
ОСОБА_2 просив в задоволенні заяви про ухвалення додатково рішення відмовити, вважає, судові витрати необґрунтованими, не понесеними і такими, які не будуть понесені навіть в майбутньому, оскільки у визначений договором строк і дотепер відповідач визначеної суми гонорару своєму представнику так і не платив.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити частково з таких підстав.
Частиною 3 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.
При цьому суд вважає, що оскільки сума гонорару визначена фіксованою в договорі, укладеному відповідачем зі своїм представником, то надана суду копія зазначеного договору є достатнім доказом суми відповідних судових витрат, що підлягають розподілу.
Якщо визначені відповідним договором кошти не сплачено клієнтом добровільно, це може бути подальшою підставою для їх стягнення в судовому порядку, якщо представник забажає в такий спосіб захистити свої права, звернувшись з відповідним позовом. Однак це не спростовує сам факт наявності у даній справі витрат на правничу допомогу як таких.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати теж підлягають відшкодуванню частково, пропорційно до позовних вимог, в яких відмовлено в позові.
Водночас за п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.
У даній справі заявлені відповідачем витрати правничу допомогу не є пропорційними до ціни позову, тому суд вважає за необхідне зменшити суму судових витрат, які слід стягнути з позивача на користь відповідача, до 2000 грн.
На підставі наведеного та керуючись cт. 141, 270 ЦПК України, суд -
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.
Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку додаткове рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення Хмельницькому апеляційному суду.
Суддя: