Єдиний унікальний номер судової справи 484/856/21
Номер провадження 22-ц/812/660/22
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

05 вересня 2022 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 17 січня 2022 року під головуванням судді Мельничука О.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку є власником земельних ділянок площею 5,17 га, кадастровий номер :02:000:0120, та площею 5,12 га, кадастровий номер :02:000:0119, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території Кримківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Вказані земельні ділянки перебувають у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договорів оренди земельних ділянок від 05 січня 2015 року.

Між тим, позивач зазначає, що договори оренди вищевказаних земельних ділянок з відповідачем не підписував, а тому вони є неукладеними.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд повернути йому земельні ділянки площею 5,17 га, кадастровий номер :02:000:0120, та площею 5,12 га, кадастровий номер :02:000:0119, які знаходяться у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких», та стягнути на його користь з відповідача судові витрати зі сплати судового збору.

ТОВ «Агрофірма Корнацьких» надало до суду відзив, в якому просило відмовити у задоволені позову. Зазначало, що протягом 2016-2019 років товариство платіжними дорученнями перераховувало позивачу оренду плату за користування його землею, добросовісно виконуючи умови договору, а тому вимоги ОСОБА_1 щодо повернення земельних ділянок суперечать його попередній поведінці щодо отримання орендної плати за попередні роки. Крім того, своїми діями позивач порушує права та законі інтереси відповідача, як належного орендаря земельних ділянок.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Повернуто земельні ділянки з кадастровими номерами :02:000:0120, площею 5,17 га та :02:000:0119, площею 5,12 га, які знаходяться у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» власнику, ОСОБА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено відсутність волевиявлення позивача на укладання спірних договорів оренди землі, що є підставою для повернення земельних ділянок позивачу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких», посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення міськрайонного суду скасувати, та ухвалити нове судово рішення, про відмову у задоволені позову. Також, відповідач звертає увагу на те, що позивач отримував орендну плату щорічно до 2020 року у грошовій формі, що свідчить про його обізнаність щодо наявності договорів оренди.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (05 серпня 2015 року), договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯА №746403, виданого 17 жовтня 2005 року, є власником земельної ділянки площею 10,29 га, яка складається з земельної ділянки площею 5,17 га, кадастровий номер :02:000:0120, та площею 5,12 га, кадастровий номер :02:000:0119, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах території Кримківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.8).

Згідно з Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04 березня 2021 року №НВ-021 та №021 право власності на вказані земельні ділянки зареєстровано за позивачем (а.с.14,15).

До матеріалів справи позивачем додано ксерокопії договорів оренди землі від 05 січня 2015 року, відповідно до яких ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ «Агрофірма Корнацьких» земельні ділянки: з кадастровим номером: :02:000:0120, площею 5,17 га, та кадастровим номером: :02:000:0119, площею 5,12 га.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що 30 травня 2017 року на підставі рішення державного реєстратора Єтніс М.Є., Миколаївська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» проведено державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, номер запису про інше речове право №20729343, №20730779, яке виникло на підставі договорів оренди землі від 05 січня 2015 року, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ « Агрофірма Корнацьких» (а.с.52-53,58-59).

Позивач заперечував факт укладання та підписання ним вказаних договорів, а тому просив витребувати у відповідача оригінали вказаних договорів та призначити судову почеркознавчу експертизу.

Судом першої інстанції неодноразово витребовувалися оригінали спірних договорів оренди у відповідача та інших осіб з метою проведення судової почеркознавчої експертизи, однак ухилення відповідача від надання витребуваного судом доказу призвело до неможливості проведення експертизи з метою встановлення факту виконання підпису позивачем на оспорених договорах оренди. Іншими доказами вказаний факт не може бути доведений або спростований.

З листа Миколаївської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 18 жовтня 2021 року слідує, що філія не має можливості надати оригінали оскаржуваних договорів через їх відсутність (а.с.84).

Згідно листа державного реєстратора Первомайської районної державної адміністрації, який надійшов на адресу міськрайонного суду 11 листопада 2021 року убачається, що в результаті пошуків в архівах паперових носіїв інформації та аналізі відомостей Державного реєстру речових прав встановлено, що реєстраційні справи на спірні земельні ділянки були відкриті Миколаївською регіональною філією державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та у встановленому порядку на архівне зберігання не передавались, тому будь-які оригінали документів, в тому числі і договорів оренди землі, фактично надати неможливо (а.с.87).

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

За змістом положення частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Зі змісту клопотання відповідача про витребування доказів, убачається, що останній не має можливості надати оригінали оскаржуваних договорів, оскільки з невідомих причин, вони відсутні у паперовому вигляді (а.с.46-47).

Отже, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження існування договорів оренди, підписаних позивачем.

Вищевказана ст.84 ЦПК України, в контексті доказів, необхідних для проведення експертизи, кореспондується з нормою ст. 109 ЦПК України, яка встановлює, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Позивач заперечує факт укладання спірних договорів, однак, через ненадання товариством оригіналів спірних договорів оренди землі суд позбавлений можливості провести судову почеркознавчу експертизу, оскільки проведення експертизи по копії договорів протирічить п.3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та п.1.1 Розділу «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року з наступними змінами (далі - Інструкція).

Отже, проаналізувавши надані докази та поведінку сторін щодо надання доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про ухилення відповідача від надання доказу, без якого неможливе проведення експертизи.

Таким чином суд першої інстанції, з урахуванням приписів ст.ст.84 та 109 ЦПК України фактично констатував факт, для з`ясування якого позивачем було подане клопотання про призначення експертизи і встановлення якого є єдиною можливістю для позивача захистити своє порушене право, а саме факт того, що оскаржувані договори є неукладеними, оскільки відсутнє волевиявлення позивача на укладення таких договорів.

Також слід заначити, відповідно до п.2 розділу 3 глави 4 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, (усіх форм власності), затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року №1000/5, на керівника установи покладена відповідальність за збереженість службових документів та інформації, яку вони містять, функціонування системи захисту документаційного фонду від незаконного доступу, втрату і несанкціоноване знищення документів, порушення правил користування документами.

Міськрайонний суд неодноразово звертався до різних установ з метою отримання інформації щодо можливого укладення угод з земельними ділянками, на належать позивачу, а також витребування оригіналів договорів. Проте, зазначені документи суду не надані з причин їх відсутності (а.с.84,85).

За такого, оскільки позивач посилався на не укладення спірних договір оренди землі, а відповідачем на вимогу суду не було надано їх оригінали, то така процесуальна позиція відповідача свідчить про ухилення від встановлення всіх дійсних обставин справи та перевірки доводів сторін, та відповідно останнім не було спростовано доводи позивача про не укладення спірних договір.

Також не мають правового значення посилання відповідача на те, що позивач отримував орендну плату, оскільки така обставина не спростовує факт відсутності вільного волевиявлення останнього на укладання оспорюваних договорів на умовах, що в них викладені та не свідчить про укладення договору у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма Корнацьких» залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.В. Локтіонова

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 07 вересня 2022 року