Справа № 350/1458/21
Провадження № 22-ц/4808/785/22
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Шандалович В.В.

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2022 року ухвалене у складі судді Пулика М.В. у селещі Рожнятів у справі за позовом ОСОБА_2 до Дубівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні дорогою,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Дубівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні дорогою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він проживає у власному домоволодінні по АДРЕСА_1 , яке успадкував після смерті батька. По сусідству з ним, з протилежної сторони АДРЕСА_1 проживають відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які встановили огорожу своїх власних домогосподарств таким чином, що вийшли за межі червоних ліній вулиці, пригородивши на свою користь частину громадської вулиці та звузили її, при чому ОСОБА_3 пригородив дві електроопори, змістивши їх в сторону його господарства. Стверджує, що з приводу неправомірних дій відповідачів не може влаштувати водяну свердловину для влаштування водяної помпи для подачі води до будинку, оскільки бурова установка не може заїхати з вулиці на його подвір`я. У зв`язку з чим неодноразово звертався з письмовими заявами в компетентні державні органи. Зокрема, 07.06.2018 до Дубівської сільської ради, на яку 20.06.2018 сільським головою ОСОБА_5 йому надано відповідь, що по даному факту комісією сільської ради складено акт від 15.06.2018 про те, що на даний час всі земельні ділянки приватизовані і перебувають в приватній власності громадян, тому розширити громадську вулицю В. Іванишина можливо лише з погодженням всіх жителів вулиці. Вважає, що дана обставина свідчить про те, що Дубівська сільська рада, у власності якої перебуває громадська вулиця не вживає жодних дій щодо відновлення первісного стану вулиці, частина якої фактично самовільно захоплена відповідачами та звужена, шляхом встановлення огорожі. Після чого звертався з письмовою заявою до Івано-Франківської ОДА, проте листом першого заступника голови Рожнятівської РДА Тринчука А., йому надано відповідь, що згідно Генерального плану с. Дуба за 1984 рік, ширина вулиці Іванишина повинна становити 8 м. і відповідно до п. 6.1.34 ДБП Б2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій» присадибна ділянка не може виступати за червону лінію вулиці та межі земельної ділянки. В даному випадку земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0127, яка розташована навпроти його домоволодіння, передано у приватну власність, а згідно кадастрового плану частина АДРЕСА_1 підлягає під проектне розширення дороги, тому даним листом для встановлення факту захоплення вулиці Дубівській сільській раді рекомендовано звернутись в ліцензійну проектну землевпорядну організацію для встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) приватизованих земельних ділянок по АДРЕСА_1 , оскільки у відповідності до вимог ст. 189 ЗК України та ст. 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Вважає, що відповідач Дубівська сільська рада самоусунулась від виконання покладених на неї законом обов`язків, а відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 користуючись бездіяльністю Дубівської сільської ради, самі відмовляються в добровільному порядку привести межі своїх земельних ділянок в первісний стан та звільнити частину захопленої ними громадської АДРЕСА_1 . Крім того на його звернення до філії АТ «Прикарпаттяобленерго «Західна» в м. Калуш про перенесення електроопори №47, яка унеможливлює йому заїзд до його господарства, листом №11698/430 від 31.08.2020 року його повідомлено, що опора №47 Л-1 від ТП-365 с. Дуба яка знаходиться на сусідній ділянці через дорогу від нього, може бути перенесена тільки за звернення власника земельної ділянки. Внаслідок самовільних протиправних дій відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , при бездіяльності відповідача Дубівської сільської ради порушуються добросусідські відносини, останні створюють йому та іншим жителям села незручності в користуванні громадською проїзною дорогою ( АДРЕСА_1 ) чим порушують його право, зокрема на заїзді до свого будинковолодіння. Просить зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у користуванні проїздною громадською дорогою, а саме АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно встановлених огорож з частини дороги за межі червоної лінії. Зобов`язати Дубівську сільську раду звернутись в ліцензійну проектну землевпорядну організацію для встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) приватизованих земельних ділянок по АДРЕСА_1 згідно рекомендацій Рожнятівської РДА, стягнути з відповідачів понесені по справі судові витрати.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Дубівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні дорогою відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з постановлення нового яким позов задовольнити в повному обсязі. Зокрема, вказує, що судом першої інстанції допущено порушення вимоги матеріального та процесуального закону та безпідставно відмовлено у задоволенні позову. На думку позивача, суд безпідставно не прийняв до уваги наявні в матеріалах справи докази, в тому числі і фотографії, які підтверджують невідповідність розташування встановленої відповідачами огорожі навпроти його домогосподарства. Внаслідок самовільних протиправних дій відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , при бездіяльності відповідача по справі Дубівської сільської ради порушують добросусідські відносини, створюють йому та іншим мешканцям села незручності в користуванні громадською проїздною дорогою. Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є ідентичні доводам позовної заяви.

У червні 2022 року Дубівський сільський голова подав відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін. Вказує, що земельні ділянки громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_4 приватизовані, мають кадастрові номери, відомості про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3 у сільській раді відсутні. Вулиця В. Іванишина являється комунальною власністю Дубівської сільської ради, забудова даної вулиці здійснювалась в 1960-1980 роках, та межі домоволодінь з часу побудови будинків не змінювались. Земельна ділянка позивача ОСОБА_2 площею 0,8016 га приватизована останнім згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ІФ №023459, виданого Дубівською сільською радою 20.07.1999. Проте не внесена в державний земельний кадастр, відсутній кадастровий номер, що унеможливлює проведення будь-яких землевпорядних робіт, так як встановити точні межі даної земельної ділянки неможливо. Зазначив, що сусідній землекористувач ОСОБА_1 не заперечує, щоб позивач ОСОБА_2 здійснював заїзд бурової установки через її подвір`я, та не чинить цьому ніяких перешкод.

У судовому засіданні ОСОБА_6 заперечила доводи апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Ошуст С.Є. у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання повторно не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що право ОСОБА_2 порушене, тобто що відповідачі, встановивши огорожу вздовж спірної дороги вийшли за межі "червоних ліній", оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували на таке порушення та конкретне розташування «червоних ліній». Таких доказів сторона позивача не подала та в судовому засіданні їх не здобуто. Надані позивачем фото (а.с.14 - 18 ) не підтверджують факту самовільного захоплення відповідачами спірної дороги, а план - схема ( а.с.46) підтверджує, що ширина заїзду до домолодіння позивача відповідає ДБН. Зазначив, що безпідставною є і вимога позивача про зобов`язання Дубівську сільську раду звернутись в ліцензійну проектну землевпорядну організацію для встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) приватизованих земельних ділянок по АДРЕСА_1 згідно листа Рожнятівської РДА, оскільки цей лист містить рекомендаційний зміст, а крім того орган місцевого самоврядування уповноважений самостійно, в межах чинних нормативно-правових актів приймати рішення щодо таких питань.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належать земельні ділянки загальною площею 0,1670 га для обслуговування житлового будинку в с. Дуба Рожнятівського району, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №023459, виданого Дубівською сільською радою 20.07.1999 року (а.с.5).

Згідно акту про відведення в безстрокове користування земельної ділянки для спорудження індивідуального житлового будинку в межах села Дуба Рожнятівського району від 29.10.1960 року, батькові позивача ОСОБА_7 в постійне користування виділено земельну ділянку площею, 0,1300 га для будівництва житлового будинку та господарських споруд (а.с. 6)

Актом від 15.06.2018 підтверджено, що з АДРЕСА_1 до домоволодіння громадянина ОСОБА_2 є існуючий заїзд. Розширити вулицю ОСОБА_8 в даний час не можливо, оскільки як земельна ділянка ОСОБА_2 так і земельні ділянки сусідніх землекористувачів приватизовані та перебувають у приватній власності громадян. В комунальній власності сільської ради перебуває тільки АДРЕСА_1 . Розширити дану вулицю можливо лише з погодження всіх жителів, які на ній проживають. Комісією рекомендовано ОСОБА_2 користуватися наявним заїздом до свого будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 9).

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2013 га, кадастровий номер :01:002:0127, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 та будинковолодіння по АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.12.2017 року, копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.04.2012 року та копією витягу про держану реєстрацію прав від 19.04.2012 року (а.с. 47-51).

ОСОБА_3 є власником будинковолодіння по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.08.2008 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.08.2008 року (а.с. 52-53).

ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1546 га, кадастровий номер :01:002:0035, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_2 та будинковолодіння по АДРЕСА_2 , що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №658815 від 26.10.2012 року, копією свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 24.01.2003 року (а.с. 54, 56).

З листа першого заступника голови Рожнятівської РДА Тринчука А. вбачається, що згідно Генерального плану с. Дуба за 1984 рік, ширина АДРЕСА_1 повинна становити 8 метрів. Враховуючи дані Публічної кадастрової карти України встановлено, що по АДРЕСА_1 передано у приватну власність земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0127, яка розташована навпроти будинковолодіння ОСОБА_2 . Згідно кадастрового плану частина АДРЕСА_1 підлягає під проектне розширення дороги. Відповідно до п. 6.1.34 ДБП Б 2.2.-12:2019 «Планування і забудова територій» огорожа присадибних ділянок не може виступати за червону лінію вулиці та межі земельної ділянки. Для встановлення факту захоплення вулиці, Дубівській сільській раді необхідно звернутися в ліцензійну проектну землевпорядну організацію для встановлення (відновлення) меж в натурі (на місцевості) приватизованих земельних ділянок по АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

На звернення позивача ОСОБА_2 щодо перенесення електроопори №47, яка унеможливлює йому заїзд до його господарства, філія АТ «Прикарпаттяобленерго «Західна» в м. Калуш у своєму листі №11698/430 від 31.08.2020 повідомила останнього, що опора №47 Л-1 від ТП-365 в с. Дуба, яка знаходиться на сусідній ділянці через дорогу від заявника, може бути перенесена тільки на звернення власника даної земельної ділянки (а.с. 13).

Згідно план-схеми вулиці В.Іванишина в с. Дуба Калуського району, біля домоволодінь ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 складеної спеціалістом 1 категорії відділу земельних відносин Глинкою П. та спеціалістом відділу земельних відносин Якубовською І. ширина вулиці біля домоволодіння ОСОБА_4 становить 6,05 м, ширина вулиці між домоволодіннями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 становить 4,60 м., ширина вулиці біля домоволодіння ОСОБА_9 становить 4,60 м. (а.с. 46).

Згідно наданої позивачем схеми проведених ним замірів фактичної ширини вулиці В.Іванишина вбачається, що ширина громадської проїзної дороги по АДРЕСА_1 між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 становить 4,30 м., біля домогосподарства ОСОБА_3 - 4,70 м., біля господарства ОСОБА_4 - 5 м (а.с. 68-71).

Предметом позову у цій справі є вимога позивача про зобов`язання усунення перешкод в користуванні громадською проїздною дорогою вулицею В. Іванишина в с. Дуба Калуського району, шляхом знесення самовільно встановлених огорож з частини громадської дороги за межі червоної лінії.

Згідно з статтею 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Згідно з положеннями статті 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його прав користування громадською дорогою, оскільки ним не надано доказів на підтвердження підстав для зобов`язання відповідачів не чинити позивачу перешкод у користуванні проїздною громадською дорогою, а саме АДРЕСА_2 шляхом демонтажу встановлених огорож з частини дороги за межі "червоної лінії".

Згідно із статтею 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до частини третьої статті 71 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (стаття 83 ЗК України).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом "б" частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства (стаття 96 ЗК України).

Згідно з частиною першою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення відповідно до встановлених обставин на підставі наданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, розглянуто позовну заяву у відповідності до норм матеріального права, прийнято обґрунтоване рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для справи, тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк Л.В.Василишин І.О.Максюта