Справа № 761/8100/22
Провадження № 2/761/8453/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Вдовкіній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві, про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

06.05.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДУ «ТМО МВС України по м.Києву», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління державної казначейської служби України у м.Києві, про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з 26.10.2014 р. по 06.04.2022 р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Разом з тим, оскільки у день звільнення відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не розрахувався з нею та не виплатив усі належні їй суми, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 10.05.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Також подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти нього.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 26.10.2014 р. позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах та займала посаду лікаря-терапевта дільничного терапевта відділення № 2 поліклініки госпіталю (з поліклінікою), а 06.04.2022 р. була звільнена із займаної посади з підстави, передбаченої п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, згідно з наказом № 52о/с від 06.04.2022 р., що підтверджується копією вказаного наказу.

Відповідно до ч.1 ст. 47 та ч.1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що відповідач в день її звільнення не провів з нею розрахунок у повному обсязі, зокрема перерахував тільки 3373,15 грн., але не здійснив виплату решти коштів у розмірі 9461,13 грн.

Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу, що регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» та роз`ясненням Міністерства праці та соціальної політики України «Про роз`яснення деяких питань законодавства» від 13.05.2010 р. №140/13/116-10.

З доданих представником відповідача до відзиву доказів вбачається, що підставою для нарахування позивачці заробітної плати на момент звільнення був табель обліку робочого часу за лютий-квітень 2022 року, розрахункові листи за вказаний період та наказ про звільнення.

Так, відповідно до долученого до відзиву табеля обліку робочого часу та змін до нього за лютий-квітень 2022 року, позивачка не виходила на роботу з 24.02.2022 р. по 05.04.2022 р. включно, що також зазначено у наказі про звільнення.

Відповідно до розрахункового листа за квітень 2022 року та довідки від 04.05.2022 р., позивачці нараховано компенсацію за 12 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 15943,20 грн. та заробітну плату за один робочий день (06.04.2022 р.) в сумі 554,88 грн., при цьому утримано суму 13246,74 грн., з яких: - надмірно виплачена заробітна плата за 3 дні за лютий 2022 року, зокрема посадовий оклад - 919,95 грн., доплата за дільничність - 275,99 грн., доплата за вислугу років - 275,99 грн., доплата за складність та напруженість в роботі - 275,99 грн., премія - 5505,95 грн.; - помилково виплачений аванс за березень 2022 року - 4190,25 грн., а також враховано ПДФО в сумі 1663,96 грн. та військовий збір в сумі 138,66 грн.

Залишок суми в розмірі 3251,34 грн. виплачено позивачці, шляхом зарахування на її картковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням від 07.04.2022 р.

Отже, судом встановлено, що відповідач у встановленому законом порядку здійснив розрахунок з позивачкою при її звільненні, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заявленого позивачкою середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Судом не беруться до уваги твердження сторони позивачки, що при виплаті їй коштів після звільнення відповідачем неправомірно було вирахувано 9461,13 грн., оскільки вказані кошти було виплачено позивачці раніше за фактично невідпрацьований нею робочий час, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Таким чином, оскільки відповідач з дотриманням вимог закону при звільнені позивачки виплатив усі належні їй суми, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві, про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: