Дата документу 07.09.2022 Справа № 336/2502/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2502/21 Головуючий у 1 інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/1123/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Дашковської А.В,

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», третя особа: ОСОБА_10 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», третя особа: ОСОБА_10 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 квітня 2017 року близько 08 год. 30 хв. на 402 км + 200 м автошляху «Київ-Харків-Довжанський» поблизу с. Ганнівка Коломацького району Харківської області, водій ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись зі сторони м. Києва в сторону м. Харкова, в порушення вимог пп. 10.1, 14.2(b), 14.6(г) Правил дорожнього руху виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з транспортним засобом MAN 14.272, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався зі сторони м. Харків в напрямку м. Києва.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди загинули ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та травмовано ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Власником автомобіля марки Mercedes-Benz 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_10 . Водій ОСОБА_11 керував належним ОСОБА_10 вищевказаним транспортним засобом в силу своїх трудових обов`язків на підставі договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом та дорожнього листа б/н від 19 квітня 2017 року за маршрутом «Кременчук-Харків-Кременчук», виданого ФОП ОСОБА_10 .

Вироком Коломацького районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року, у кримінальній справі № 625/199/17 ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, та призначено йому покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Вказаним вироком суду позивачам було відмовлено у задоволенні цивільних позовів до ТДВ СК «Кредо» та до ТДВ «СТДВ «Глобус», правонаступником якого є ПАТ СК «Українська страхова група», про виплату страхового відшкодування за фактом події ДТП.

У цій справі позивачі просили стягнути з кожного з відповідачів певну суму страхового відшкодування та моральної шкоди, розподіливши відповідальність наступним чином.

З Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» просили стягнути на користь:

-ОСОБА_17 , ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_18 по 12 800 грн. страхового відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 страхове відшкодуванням як утриманцям померлого ОСОБА_14 по 57 600 грн. кожному;

-ОСОБА_4 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 38400 грн., витрати на поховання та встановлення пам`ятника в сумі 8680 грн.;

-ОСОБА_5 та неповнолітнього ОСОБА_6 страхове відшкодування моральної шкоди по 19200 грн. кожному, на користь неповнолітнього ОСОБА_6 страхове відшкодування як утриманцю померлої ОСОБА_15 в сумі 115 200 грн.; на користь ОСОБА_5 витрати на поховання та встановлення пам`ятника в розмірі 9 954 грн.;

-ОСОБА_7 страхове відшкодування понесених витрат на лікування та обстеження в сумі 86 667,14 грн. та на відшкодування моральної шкоди 4 333,36 грн.;

- ОСОБА_8 страхове відшкодування понесених витрат на лікування та обстеження в сумі 1 729,04 грн. та на відшкодування моральної шкоди 86,40 грн.;

-ОСОБА_9 страхове відшкодування понесених витрат на лікування та обстеження в сумі 1 911,08 грн. та на відшкодування моральної шкоди 95,55 грн.

З Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» просили стягнути на користь:

-ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 страхове відшкодування внаслідок смерті пасажира ОСОБА_14 по 34 000 грн. кожному;

-ОСОБА_4 страхове відшкодування внаслідок смерті пасажира ОСОБА_16 102 000 грн.;

-ОСОБА_5 і ОСОБА_6 страхове відшкодування внаслідок смерті пасажира ОСОБА_15 по 51 000 грн.;

-ОСОБА_7 страхове відшкодування внаслідок травмування пасажира в сумі 86 667,14 грн.;

- ОСОБА_8 страхове відшкодування внаслідок травмування пасажира в сумі 1 728,04 грн.;

- ОСОБА_9 страхове відшкодування внаслідок травмування пасажира в сумі 1911,08 грн.

Крім того, вважали, що діями обох страховиків, що виразились у тривалому ухиленні від виплати належного позивачам страхового відшкодування, їм спричинено моральну шкоду, на відшкодування якої кожен з позивачів просив стягнути на свою користь по 10 000 грн. з кожної страхової компанії.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 по 34 000 гривень на кожного - страхового відшкодування внаслідок загибелі застрахованого через нещасний випадок на транспорті та по 10 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_4 102 000 гривень страхового відшкодування внаслідок загибелі застрахованого через нещасний випадок на транспорті та 10 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 51 000 гривень на кожного - страхового відшкодування внаслідок загибелі застрахованого через нещасний випадок на транспорті та по 10 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_7 15 504 гривні страхового відшкодування внаслідок тимчасової втрати працездатності через нещасний випадок на транспорті, а також 5 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_8 612 гривень страхового відшкодування внаслідок тимчасової втрати працездатності через нещасний випадок на транспорті, а також 2 000 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_9 612 гривень страхового відшкодування внаслідок тимчасової втрати працездатності через нещасний випадок на транспорті, а також 2 000 гривень моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «СК «УСГ» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 917 гривень.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «СК «УСГ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме, приписи Постанови КМУ від 14.08.1996р. № 959 «Про затвердження Положення про обов`язкове страхування від нещасних випадків на транспорті» та лист Державного Департаменту автомобільного транспорту України від 22.12.1997р. № 25/1-5-935п. Так, відповідно до пункту 10 Постанови № 959, страхова виплата застрахованому здійснюється страховиком на підставі заяви застрахованого про її виплату, до якої мають бути долучені такі документи: акт про нещасний випадок; лист непрацездатності (для працюючої особи) або довідка закладу охорони здоров`я, що засвідчив тимчасову непрацездатність громадян (для непрацюючої особи), або довідка спеціалізованих установ про встановлення інвалідності; у разі загибелі чи смерті застрахованого внаслідок нещасного випадку необхідно додати копію свідоцтва про смерть, а також страховий поліс або документ, що його замінює (для пасажира пільгової категорії - документ, що підтверджує право на пільги). Посилаючись на викладене, апелянт стверджує, що спеціальне положення закону прямо вказує на те, що виплатити страхове відшкодування неможливо, якщо до страхової компанії не подано страхового полісу або документу, що його замінює, оскільки інакше неможливо з`ясувати, чи була в дійсності особа застрахована та чи сплатив перевізник за цю особу страховий платіж.

Також ПАТ «СК «УСГ» зазначає, що транспортний засіб Mercedes-Benz 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , перевізника ОСОБА_10 має близько 15 посадочних місць. Договір обов`язкового страхування було укладено 25 січня 2017 року, та у разі перевезення з цієї дати близько 30 людей в день ОСОБА_10 міг використати 200 шт. квитків за тиждень, в той час як ДТП мала місце 19 квітня 2017 року, тобто можна зробити припущення, що від дати укладення Договору страхування і до моменту ДТП ОСОБА_10 використав усі 200 шт. квитків застрахованої серії, а надалі ОСОБА_10 або їздив з незастрахованими пасажирами у своєму транспортному засобі, або застрахував свою відповідальність у іншій страховій компанії, що не заборонено законом. А якщо ОСОБА_10 не застрахував відповідальність у іншій страховій компанії, то мав би продовжувати укладати з ПАТ «СК «УСГ» Додатки до Договору страхування та постійно показувати звіт по реалізованим проїзним квиткам, чого не зробив. Отже, апелянт вважає, що без надання позивачами оригіналів проїзних талонів/квитків із текстом: «Обов`язкове страхування від нещасних випадків на транспорті, ТДВ СТДВ «Глобус»; оригіналів або завірених копій Актів про нещасний випадок на транспорті; оригіналів або завірених копій свідоцтв про право на спадщину на страхову виплату за договором обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті НВО-15-П-02 № 1800017 від 25.01.2017 р. не представляється за можливе встановити, чи були травмовані позивачі та загиблі родичі інших позивачів застрахованими у ПАТ «СК «УСГ», та чи мають право на страхове відшкодування з цього страховика. Тому суд, припустившись неповноти у встановленні цих обставин, безпідставно стягнув з нього страхові відшкодування на користь кожного з позивачів.

Апелянт заперечує також проти висновків суду щодо відшкодування позивачам моральної шкоди, оскільки тяганина у виплаті страхового відшкодування викликана не діями страховика, а діями самих позивачів, які на його запити не надавали документів, передбачених пунктом 10 Положення № 959. Тобто, позивачі повною мірою проігнорували законні вимоги ПАТ «СК «УСГ» щодо надання документів, необхідних для прийняття рішення про виплату/відмову у виплаті страхового відшкодування. На підставі наведеного, ПАТ «СК «УСГ» стверджує про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивачів.

У поясненнях на апеляційну скаргу представник позивачів адвокат Маслова О.С.

заперечила проти доводів апелянта. Нею зазначено, що доводи апелянта про те, що наявність чи відсутність квитка може вплинути на виплату страхового відшкодування, є необґрунтованими, оскільки зазначена обставина не впливає на набуття пасажиром права на отримання страхового відшкодування у разі настання страхового випадку, що узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року (справа № 592/5746/18). Відтак, потерпілі у ДТП 19 квітня 2017 року з моменту оголошення посадки у транспортний засіб стали пасажирами, на яких поширюються умови Договору обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків № НВО-15-П-02 № 1800017 від 25.01.2017р. як на застрахованих осіб відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про страхування». Всі інші документи, запитувані страховиком безпідставно, оскільки всі обставини, які мали підтверджуватись цими документами, встановлені вироком суду у кримінальній справі відносно водія ОСОБА_11 .

Щодо правомірності відшкодування потерпілим моральної шкоди у поясненнях представник позивачів посилається на те, що ПАТ «СК«УСГ» протягом п`яти років не здійснює страхового відшкодування позивачам з підстави неподання певних документів, що, у свою чергу, призводить до додаткових переживань та страждань потерпілих осіб.

На підставі вищенаведеного, адвокат Маслова О.С. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін.

В судових засіданнях апеляційного суду приймали участь у режимі відео- конференції виключно представник апелянта ОСОБА_19 та представник всіх позивачів у справі в особі адвоката Маслової О.С.

Спрямовані на адресу третьої особи ОСОБА_10 судові повістки та апеляційна скарга ним були отримані, але до апеляційного суд він жодного разу не з`явився, клопотань не надавав, заяв по суті справі на стадії апеляційного провадження від нього не надійшло.

Також отримував судові повістки і другий відповідач в особі ТзДВ «Страхова компанія «Кредо», але явку свого представника у судові засіданні апеляційного суду не забезпечив.

Тому справа розглядалась апеляційним судом відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України за відсутності цього відповідача та третьої особи.

У прохальній частині апеляційної скарги відповідачем заявлено клопотання про витребування від позивачів всіх необхідних документів, передбачених пунктом 10 Положення № 959, а від третьої особи ОСОБА_10 акту про нещасний випадок із застрахованим водієм за формою Н-1, акт про нещасний випадок з пасажирами, список пасажирів, які були у ТЗ на момент ДТП, реєстр щодо кількості реалізованих квитків на рейс від 19.04.2017р., яке було підтримано представником апелянта ОСОБА_19 .

Заперечуючи проти задоволення цього клопотання, адвокат Маслова О.С. як представник всіх позивачів зазначила, що зміст клопотання про витребування від потерпілих усіх перелічених документів свідчить про надмірний формалізм страховика, оскільки жодні документи не можуть встановлювати чи спростовувати преюдиційних висновків, викладених у вироку Коломацького районного суду Харківської області 13 серпня 2018 року. А в частині клопотання відносно витребування документів від ОСОБА_10 вказувала, що ці обставини не стосуються потерпілих та правовідносин у цій справі, оскільки страховик має право сам перевірити виконання останнім умов укладеного між ними договору обов`язкового страхування.

Заслухавши пояснення сторін щодо заявленого клопотання, колегія суддів прото-

кольною ухвалою відмовила представнику апелянта - ОСОБА_19 у задоволенні

заявленого клопотання через його необґрунтованість.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року № 186/1743/15-ц, також зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди з ПАТ «СК«УСГ» на користь позивачів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «СГ «УСГ» Василевського О.Л., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивачів адвоката Маслової О.С., яка заперечувала проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 19 квітня 2017 року близько 08 год. 30 хв. на 402 км + 200 м автошляху «Київ-Харків-Довжанський» поблизу с. Ганнівка Коломацького району Харківської області водій ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_3 , та рухаючись з боку м. Києва в напрямку м. Харкова, в порушення вимог пп. 10.1, 14.2 (b), 14.6 (г) Правил дорожнього руху виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з транспортним засобом MAN 14.272, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався з боку м. Харкова в напрямку м. Києва. В результаті дорожньо-транспортної пригоди загинули пасажири Mercedes-Benz 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_3 , зокрема, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та були травмовані пасажири ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є, відповідно, дружиною та синами загиблого ОСОБА_14 (т. 1 а. с. 33-42).

Позивач ОСОБА_4 є чоловіком загиблої ОСОБА_16 та отримав свідоцтво про право на спадщину (т. 1 а. с. 54, 55, 60).

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є, відповідно, чоловіком та сином загиблої ОСОБА_15 (т. 1 а. с. 68-71).

Ці обставини підтверджені матеріалами справи, у тому числі вироком Коломацького районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року у кримінальній справі № 625/199/17, та учасниками справи не заперечуються.

Вироком Коломацького районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року у кримінальній справі № 625/199/17 ОСОБА_11 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України, порушення правил безпеки

дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кіль-

кох осіб, та призначено йому покарання у вигляді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Вирок набрав законної сили 21 лютого 2019 року (т. 1 а. с. 20-26).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачів щодо стягнення сум страхового відшкодування, витрат на лікування, моральної шкоди, пред`явлених до ТДВ «СТДВ "Глобус», правонаступником якого є ПАТ «СК «УСГ», суд у вироку зазначив, що позови були заявлені передчасно, оскільки строк для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування у ТДВ «СТДВ Глобус» не настав, так як у зв`язку з розглядом судом кримінальної справи перебіг такого строку припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання вироком у такій справі законної сили (т. 1 а. с. 23, зворот, абз. 14 і далі).

Після набрання вироком законної сили 21.02.2019р. ПАТ «СК «УСГ» як правонаступник ТДВ «СТДВ «Глобус» страхове відшкодування позивачам не здійснив, тому 01.04.2021р. вони звернулись до суду з цим позовом.

Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_10 , була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», що підтверджується відповідним полісом (т. 1 а. с. 32).

Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 959 від 14.08.1996, між ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та ОСОБА_10 25.01.2017 укладено договір обов`язкового особистого страхування пасажирів на транспорті, згідно з умовами якого, страховик бере на себе зобов`язання щодо страхування пасажирів транспортного засобу Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер НОМЕР_3 , що належить або експлуатується страхувальником, від нещасних випадків на транспорті (т. 1 а. с. 73).

Правонаступником Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» є Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група».

Усі позивачі неодноразово зверталися до страхових компаній ТДВ «Страхова компанія «Кредо», ТДВ «СТДВ «Глобус» та його правонаступника ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявами про виплату страхових відшкодувань, однак страхові відшкодування не були сплачені.

Вирішуючи вимоги позивачів, на кого із двох страховиків є необхідним покладення обов`язку з виплати страхового відшкодування, суд виходив із того, що саме ПАТ «СК «УСГ» має його здійснити, оскільки його правопопередником в особі ТДВ «СТДВ «Глобус» був укладений Договір обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті з ОСОБА_10 , яким власний транспортний засіб Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер НОМЕР_3 , експлуатувався, зокрема, для здійснення міжміських перевезень.

Вирішуючи вимоги позивачів щодо розміру та виду страхового відшкодування, суд керувався приписами пункту 8 Постанови КМУ від 14.08.1996р. № 959 «Про затверджен-

ня Положення про обов`язкове страхування від нещасних випадків на транспорті», визначивши, що на кожного застрахованого у випадку його смерті розмір страхової суми становить 102 000 грн., а у разі тимчасової втрати працездатності страхова сума нараховується за кожну добу у розмірі 0,2 відсотки страхової суми, але не більше її 50 відсотків. З урахуванням приписів вказаного Положення суд диференційовано визначив суму страхового відшкодування кожному позивачу: на користь ОСОБА_20 як спадкоємця загиблої дружини стягнув 102 000 грн.; на сім`ю Нємчуків розподілив цю суму порівну між усіма спадкоємцями, стягнувши на користь кожного по 34000 грн.; на сім`ю ОСОБА_21 з двох спадкоємців стягнув по 51 000 грн. на кожного; на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 суд визначив страхове відшкодування за кількістю днів непрацездатності, що відповідно склало: на користь ОСОБА_7 15 504 грн., на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 612 грн. на кожного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_18 , вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив із того, що ТДВ «СТДВ «Глобус», правонаступником якого є відповідач у справі - ПАТ СК «Українська страхова група», допущено протиправну бездіяльність, беручи до уваги правомірні очікування кожного позивача на отримання страхового відшкодування у певному розмірі, а тому дійшов висновку, що позивачам було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем ПАТ СК «Українська страхова група» у визначеному позивачами розмір по 10 000 грн. на кожного, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. Разом з тим, вимоги інших позивачів в цій частині задоволені частково: на користь ОСОБА_7 стягнуто 5 000 грн., на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 2000 грн. на кожного на відшкодування моральної шкоди, спричиненої затримкою у виплаті страхового відшкодування з урахуванням обставин справи.

Позивачі не оскаржували рішення суду щодо відмови в частині їх позовних вимог, погодившись із визначеними судом сумами відшкодування та страховиком, на якого судом покладено обов`язок з їх виплати.

Колегія суддів частково погоджується із вказаними висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, п. 45, рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному винесенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (Брумареску проти Румунії, №28342/95, п. 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (Вєренцов проти України, №20372/11, п. 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При вирішенні спірних правовідносин судова колегія керується наступними нормами права.

Положеннями статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Законом України «Про страхування» передбачено такий вид обов`язкового страхування як особисте страхування від нещасних випадків на транспорті (п. 6 ст. 7).

Пунктами 48 та 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, визначено, що під час здійснення регулярних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів, зобов`язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд, забезпечувати попередній та поточний продаж квитків, а також здійснювати обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» із змінами і доповненнями (далі Постанова № 959). Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті поширюється на пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані.

Застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки (п. 2 Постанови № 959).

Страховими випадками є, зокрема, загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті, тимчасова втрата застрахованою особою працездатно-сті внаслідок нещасного випадку на транспорті (п. 7 Постанови № 959).

Із наведеного слідує, що обов`язок забезпечувати та здійснювати страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті покладений саме на перевізника.

Відповідно до положень ч. 2 п. 3 Постанови № 959, документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних пасажирських перевезень автомо-

більним транспортом, є квиток.

Між тим, суд вказував, що наявність або відсутність квитка у пасажира не може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, яке має здійснюватись саме відповідно до п. 6 статті 7 Закону України «Про страхування» (обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті). Суд вказував, що, оскільки обов`язкове страхування пасажирів транспортного засобу Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер НОМЕР_3 , здійснено у страховика в особі ТДВ «СТДВ «Глобус», правонаступником якого є відповідач у справі ПАТ СК «Українська страхова група», то саме на останнього покладається обов`язок з виплати страхового відшкодування допущеним до посадки та травмованим під час перевезення пасажирам або їх спадкоємцям у разі загибелі такого пасажира.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК«УСГ» як на підставу для скасування оскаржуваного рішення посилається на недоведеність вимог позивачів через відсутність у них квитків, іншого документа про вчинення відносно нього або загиблих осіб обов`якового страхування від нещасного випаду на транспорті саме апелянтом як страховиком, акту про нещасний випадок, документів про спадкування після загиблих пасажирів, які не були витребувані судом першої інстанції, але є необхідними для прийняття рішення щодо наявності підстав для виплати/стягнення страхового відшкодування позивачам.

Колегія з цього приводу зазначає, що ПАТ «СК «УСГ» не враховує того, що обставини, для встановлення яких вимагалося пред`явлення позивачами цих документів, встановлені вироком Коломацького районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року, який набрав законної сили 21 лютого 2019 року.

Так, в обвинувальному акті ОСОБА_11 інкримінувалося вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Коломацький районний суд Харківської області вироком підтвердив, що склад злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, мав місце та визнав винним у його вчиненні ОСОБА_11 .

Колегія суддів наголошує, що зазначеним вироком суду встановлено, що загиблі ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та травмовані ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були пасажирами автомобіля марки Mercedes-Benz 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався за встановленим маршрутом. ДТП сталася під час чинності Договору обов`язкового особистого страхування пасажирів на транспорті, укладеного 25.01.2017р. між ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та ОСОБА_10 при експлуатації належного останньому ТЗ Mercedes-Benz 313 CDI, державний номер НОМЕР_3 .

У зв`язку з цим, наявність квитка на посадку у зазначений маршрутний засіб не є обов`язковою для визнання зазначених осіб пасажирами, бо їх статус як пасажирів встановлений вироком суду як об`єктивна сторона злочину, а тому є преюдиційним фактом, який доказуванню у цивільному провадженні, у якому вирішується спір щодо наслідків скоєного водієм автомобіля марки Mercedes-Benz 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_3 , кримінального правопорушення.

За такими же мотивами колегія визнає, що у даному випадку не є необхідними і акти про нещасний випадок на транспорті, а також документи про право на спадкування після загиблих пасажирів, оскільки всіх позивачів у цій справі визнано цивільними позивачами у кримінальному проваджені як близьких родичів загиблих пасажирів (другого з подружжя та дітей).

Так, доводи апелянта щодо необхідності витребування свідоцтва про право на спадщину є безпідставним, оскільки вироком Коломацького районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року встановлено, що через смерть пасажира ОСОБА_14 звернулись з позовом ОСОБА_2 як його дружина, в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 , його повнолітній син ОСОБА_1 ; через смерть пасажира ОСОБА_16 звернувся з позовом її чоловік ОСОБА_4 ; через смерть пасажира ОСОБА_15 звернувся до суду з позовом її чоловік ОСОБА_5 в

своїх інтересах та в інтересах сина ОСОБА_6 .

Одночасно колегія наголошує, що згідно з положенням пункту 8 Постанови № 959 передбачено право на отримання страхових виплат членами сім`ї загиблого, що підтверджено в повній мірі наданими документами про родинні відносини: свідоцтвами про шлюб та свідоцтвами про народження дітей.

Щодо відсутності акту про нещасний випадок на транспорті відносно кожного потерпілого, то в цій справі аварія з маршруткою та її пасажирами є також преюдиційним фактом, який встановлений вироком суду, а отже страховик безпідставно витребовує у потерпілих такі акти, оскільки фіксація факту ДТП відбулось правоохоронними органами, а матеріали фіксації долучені до кримінального провадження. У такому разі додаткового оформлення актів про нещасний випадок не потребується.

Враховуючи наведені вище обставини, встановлені у судовому порядку, вимоги про надання страховику зазначеними особами тих документів, які передбачені пунктом 10 Положення № 959, є надмірним формалізмом, оскільки всі обставини, які мають підтверджуватись ними вже підтверджені вироком суду.

У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з ч. 6 статті 82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, чи мали місце дії дії та чи вчинені вони цієї особою.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

В силу зазначеного, безпідставними є доводи ПАТ «СК«УСГ» щодо необхідності пред`явлення позивачами акту про нещасний випадок на транспорті та свідоцтва про право на спадщину на страхову виплату з метою вирішення питання щодо виплати стра-

хового відшкодування, оскільки зазначені обставини визнано у судовому порядку.

Також колегія апеляційного суду зазначає, що суд першої інстанції дійшов до вір-

ного висновку, що відсутність квитка у пасажира не може бути підставою для відмови у

здійсненні страхового відшкодування, оскільки допущення пасажира у транспортний засіб та його посадка у нього підтверджує факт вчинення відносно такого пасажира особистого страхування.

Так, відповідно до пункту 2 Положення № 959, застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки, зокрема, на транспортний засіб і до моменту завершення поїздки.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 08 вересня 2021 року (справа № 592/5746/18).

Аналізуючи твердження апелянта щодо укладання Договору особистого страхування пасажирів із ОСОБА_10 на певну кількість квитків, які могли закінчитися до дати ДТП 19.04.2017р., колегія зазначає таке.

Вказані доводи апелянта носять характер припущення. Між тим, саме на страховика покладається обов`язок з`ясувати ці обставини, оскільки він є стороною такого договору та може здійснювати перевірку його належного виконання страхувальником. Але, цього відповідачем не виконано і суду не доведено, що потерпілі пасажири не мали квитки, або мали такі, у яких страхування здійснювалося іншим страховиком.

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року (справа № 592/5746/18) дійшов до висновку, що пасажири не можуть впливати на правовідносини, які виникають між перевізником та страховиком. Такі особи не зобов`язані контролювати відрахування страхового платежу за обов`язковим особистим страхуванням від нещасних випадків на транспорті, оскільки це належить до компетенції перевізника. Зазначене не повинно впливати на набуття пасажиром права на отримання страхового відшкодування у разі настання страхового випадку.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що допущені до посадочних місць перевізника пасажири мають право на відшкодування шкоди, спричиненої нещасним випадком, від страховика, який здійснив їх обов`язкове страхування на час поїздки у такому транспортному засобі.

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої зволіканням у виплаті страхового відшкодування, судова колегія визнає обґрунтованими.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому

з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Положеннями статті 20 Закону України «Про страхування» передбачена відповідальність страховика у виді сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Спеціальною Постановою № 959, якою унормовано обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, не передбачено відповідальності страховика за невиплату страхового відшкодування.

Обидві зазначені спеціальні норми, якими унормовані спірні правовідносини, не передбачають можливості відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі зволіканням у виплаті страхового відшкодування. Для цього передбачені інші види відповідальності страховика.

Досліджуючи матеріали справи, колегією встановлено, що ПАТ «СК«УСГ» допустило затримку у виплаті страхового відшкодування позивачам, але ця затримка не може вираховуватись з 2017р., як зазначають позивачі.

Так, вирок Коломацького районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року набрав законної сили 21 лютого 2019 року. З цього моменту вважаються доведеними усі обставини, які дають право відповідачам на відшкодування шкоди за рахунок ПАТ «СК «УСГ».

Колегія зазначає, що в подальшому ПАТ «СК«УСГ», помилково вважаючи, що зазначеним рішенням суду не доведені усі обставини, наявність яких дає підстави для виплати страхового відшкодування позивачам, діяло у відповідності із положеннями пункту 10 Постанови № 959 та вважало за необхідне витребувати документи, передбачені зазначеною нормою, а саме: оригінали проїзних талонів/квитків із текстом: «Обов`язкове страхування від нещасних випадків на транспорті, ТДВ СТДВ «Глобус»; оригінали або завірені копії Актів про нещасний випадок на транспорті; оригінали або завірені копії свідоцтв про право на спадщину на страхову виплату за договором обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті НВО-15-П-02 № 1800017 від 25.01.2017 р.

Дійсно, з цього приводу вже встановлено колегією допущення страховиком невиправданого формалізму, але такі приписи у чинному нормативному акті дійсно існують, а тому, хоча і формальне, їх виконання не може бути підставою для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди позивачам.

Разом з тим, встановлено, що станом на день розгляду справи судом апеляційної інстанції ПАТ «СК«УСГ» уже здійснено страхові виплати позивачам.

Відповідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ, призначення обгрун-

тованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення можу забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя («Гірвісаарі проти Фінляндії», № 49684/99, п.30, рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року).

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ «СК«УСГ» щодо скасування рішення суду в частині стягнення на користь позивачів сум моральної шкоди за зволікання у вирішенні заяв про виплату страхового відшкодування із відмовою у цих позовних вимогах кожному з позивачів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2021 року у цій справі скасувати в частині стягнення моральної шкоди з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та у задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2022 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

А.В. Дашковська