Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4367/21 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 55 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,
суддів: Коломієць О.С., Павицької Т.М.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/4367/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на квартирній черзі
за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1
на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В. у м.Новоград-Волинському,
в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 . Просив визнати недійсним рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 30 травня 2019 року №6, про зняття його з квартирного обліку та зобов`язати відповідача поновити його та членів його сім`ї на квартирному обліку, у тому числі у черзі на першочергове отримання житла з 29 жовтня 2015 року, як військовослужбовця із вислугою 25 календарних років, для отримання житла за рахунок МО України, із складом сім`ї чотири особи.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05 червня 2018 року №32-РС він був звільнений з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. На момент звільнення його вислуга років у Збройних Силах України становила 25 років. На квартирному обліку на поліпшення житлових умов для отримання житла за рахунок МО України зі складом сім`ї чотири особи він перебував із 15 грудня 2001 року, а з 29 жовтня 2015 року у черзі на першочергове отримання житла, як учасник бойових дій. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 09 червня 2018 року №118 він був виключений зі списків особового складу частини. Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом від 30 травня 2019 року №6, його та членів його сім`ї виключили з квартирного обліку у зв`язку з тим, що він звільнився зі служби з лав ЗС України за закінченням контракту. Переконаний, що знятий з членами сім`ї з квартирного обліку (з загальної черги та черги для першочергово отримання житла) незаконно, чим порушені його конституційні права на житло.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2021 року позов задоволений. Визнано протиправним рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом №6 від 30 травня 2019 року, в частині виключення ОСОБА_1 зі складом сім`ї чотири особи зі списків військовослужбовців, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень при Військовій частині НОМЕР_1 у зв`язку із закінченням строку контракту. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 зі складом сім`ї чотири особи на квартирному обліку громадян від 15 грудня 2001 року та в черзі на першочергове отримання житла від 29 жовтня 2015 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що редакція чинної на момент виникнення спірних правовідносин статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не відносилася військовослужбовців, які звільнялися з військової служби у зв`язку з закінченням контракту, до категорії військовослужбовців, які мали право залишитися на обліку у військовій частині для одержання житла з фонду МО. Вказана категорія військовослужбовців отримала право залишатися на обліку лише після внесення до Закону змін у березні 2021 року.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала. Просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача адвокат Гарапюк С.В. апеляційну скаргу не визнав. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 05 червня 2018 року №32-РС був звільнений з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) (а.с.10). 09 червня 2018 року позивач був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При звільненні мав вислугу років у ЗСУ - 25 календарних років (а.с.11).

Із 15 грудня 2001 року ОСОБА_1 із сім`єю у складі чотири особи перебував на квартирному обліку Військової частини НОМЕР_1 (у загальній черзі) та з 29 жовтня 2015 року (у черзі на першочергове отримання житла, як учасник бойових дій) (а.с.12,14).

На засіданні житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , рішення якої оформлено протоколом від 30 травня 2019 року №6, виключено позивача зі складом сім`ї чотири особи із списків військовослужбовців, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень та знято з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с.12).

У позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати недійсним рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 30 травня 2019 року №6, про зняття його з квартирного обліку; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити його та членів його сім`ї на квартирному обліку громадян від 15 грудня 2001 року та черзі на першочергове отримання житла від 29 жовтня 2015 року, як військовослужбовця із вислугою 25 календарних років, для отримання житла за рахунок МО України, із складом сім`ї чотири особи.

Відповідно до п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 затверджений Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, яким унормовано забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті МО України, в Генеральному штабі ЗС України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку (п.1 Розділу ІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (далі - Інструкція)).

Відповідно до п.7 Розділу ІІ Інструкції житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац перший пункту 8 Розділу ІІ Інструкції).

Виходячи з вищевикладеного, у спірних правовідносинах Військова частина НОМЕР_1 наділена повноваженнями приймати рішення, що впливає на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження військової служби.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 08 червня 2022 року в справі №362/643/21 для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів з приводу проходження військової служби, а саме щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, викладеного у її постановах від 06 червня 2018 року в справі №752/5881/15-ц, від 29 серпня 2018 року в справі №488/1176/14-а, від 20 вересня 2018 року в справі №815/2551/15, від 23 січня 2019 року в справі №806/5217/15, від 04 вересня 2019 року в справі №826/17556/16, у постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі №127/15109/18 і від 24 вересня 2021 року в справі №748/303/20, а також у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі №6-2139цс15 і від 2 березня 2016 року в справі №6-14цс16а та сформувала новий правовий висновок про те, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Із урахуванням наведеного, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства. За даних обставин, суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої ст.255 ЦПК України та частиною першою ст.377 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини першої ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої ст.255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Оскільки Житомирський апеляційний суд вирішив на підставі п.1 частини першої ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої ст.256 ЦПК України роз`яснює ОСОБА_1 , що розгляд справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду. Впродовж десяти днів з дня отримання цієї постанови ОСОБА_1 може звернутися до Житомирського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись п.1ч.1 ст.255,ст.ст.259,268,367-368,374,377,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 листопада 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на квартирній черзі закрити.
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 16 вересня 2022 року.