Провадження № 22-ц/814/814/22 Головуючий суду першої інстанції Кривенко О.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2022 року м. Миколаїв Справа 475/711/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Темнікової В.І., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Ковальському Є.В.,

за участю представника позивача Максименко С.В.,

представника відповідача Влащука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник ОСОБА_2 , на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кривенко О.В., в залі судового засідання в смт. Доманівка, о 10 год 28 хв, повний текст якого складено 28 липня 2022 року , за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Меліоратор-Агро Юг» (далі ТОВ «Меліоратор-Агро Юг») про розірвання договорів оренди земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

23 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» про розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Доводи позову обґрунтовано тим, що 04 квітня 2005 року між її матір`ю ОСОБА_3 та ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» було укладено договір оренди землі, згідно якого останнє отримало право користування земельною ділянкою площею 3,1848 га, кадастровий номер :01:000:0672 та земельною ділянкою площею 0,2621 га кадастровий номер :01:000:0456.

08 червня 2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» був укладений договір оренди землі, згідно якого останнє отримало право користування земельною ділянкою площею 1,0664 га, кадастровий номер :02:000:0807.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаних земельних ділянок, які вона успадкувала.

Вона є власником зазначених земельних ділянок та відповідно набула прав і обов`язків орендодавця за договорами оренди земельних ділянок.

Відповідач свої зобов`язання по сплаті орендної плати за договорами оренди земельних ділянок належним чином не виконує та протягом 2020-2021 року орендну плату за користування земельними ділянками не сплачував, чим істотно порушив умови договорів.

Більш того, відповідач систематично порушував умови договору, починаючи з 2017 року.

Так, не дивлячись на те, що у відповідності до змін умов за додатковими угодами від 16 жовтня 2017 року до договорів оренди земельних ділянок, відповідач мав здійснювати розрахунок за користування земельною ділянкою лише у натуральній формі зерном у розмірі 2 800 кг на рік та соняшником у розмірі 270 кг на рік, розрахунок за оренду землі за 2017-2019 роки здійснювався у грошовій формі у розмірі, не затвердженому умовами договору.

Наведене є істотним порушенням умов договорів, оскільки сторонами було погоджено форму розрахунку, при цьому умовами договорів не передбачено розміру грошового еквіваленту орендної плати.

Відповідно до пункту 11.4 договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року та пункту 11.4 договору оренди земельної ділянки від 08 червня 2009 року дія цих договорів припиняється шляхом їх розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Тобто, умовами договору передбачено можливість одностороннього розірвання договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року та договору оренди земельної ділянки від 08 червня 2009 року за рішенням суду на вимогу орендодавця у разі невиконання орендарем обов`язків за договором, зокрема й щодо сплати орендної плати. При цьому, для їх розірвання достатньо факту невиконання стороною своїх обов`язків за договорами.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд розірвати: - договір оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року, зареєстрований 08 грудня 2006 року за № 74, укладений між ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» та ОСОБА_3 ;

- договір оренди земельної ділянки від 08 червня 2009 року, зареєстрований 20 грудня 2010 року за № 55, укладений між ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» та ОСОБА_3 .

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що обов`язкова вимога для розірвання договору як систематичність (два та більше рази) несплати орендної плати відсутня, оскільки термін сплати орендної плати становить до 31 грудня поточного року, право власності на земельну ділянку набула 07 жовтня 2020 року та 09 жовтня 2020 року, а отже за 2021 рік термін виплати орендної плати на час подання позову ще не настав.

Після отримання повідомлення від ОСОБА_1 підприємство не заперечило проти сплати орендної плати в натуральній формі, як це передбачено умовами договору. Судом не встановлено порушення відповідачем договірних зобов`язань, які б свідчили про умисну систематичну несплату орендної плати, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Максименко С.В., подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги її позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи у повному обсязі, навів висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, та надав оцінку доказам, які взагалі не стосуються предмета спору у справі.

Так згідно пункту 8.4 договору оренди орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату.

В своєму позові та процесуальних документах позивач неодноразово наголошував суду на тому, що відповідачу було відомо про нового власника з 2020 року, оскільки 28 листопада 2020 року саме відповідачем була виплачена певна грошова сума орендної плати за 2019 рік (невідомо якої частини орендної плати та за які землі) родичу позивача. Без документального підтвердження прав позивача на спірні земельні ділянки відповідач категорично відмовлявся розраховуватись за пай, що спростовує висновки суду про те, що відповідач не знав про нового власника спірних земельних ділянок до червня 2021 року.

Суд першої інстанції в своєму рішенні встановив, що позивач нібито не виконав обов`язку щодо повідомлення відповідача згідно статті 148-1 ЗК України, не навівши жодних аргументів та доводів сторін, на підставі чого суд це встановив.

Під час розгляду справи відповідач жодним чином не спростував інформації про те, що він дійсно 27 листопада 2020 року за видатковим касовим ордером видавав кошти в якості орендної плати орендодавцеві не ОСОБА_3 , а новому власнику землі ОСОБА_1 ..

Доказом підтвердження наведеного є видатковий касовий ордер № 244801 від 27 листопада 2020 року та розписка ОСОБА_4 про отримання орендної плати за 2019 рік для ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи.

Більш того, згідно зазначеного видаткового касового ордеру вбачається, що відповідачем сплачено ОСОБА_1 орендну плату за 2019 рік лише 27 листопада 2020 року, тобто майже через рік після настання обов`язку у відповідача щодо сплати орендної плати за договорами.

Згідно додаткових угод від 16 жовтня 2017 року до договорів оренди земельних ділянок від 04 квітня 2005 року за реєстровим № 74 та від 08 червня 2009 року за реєстровим № 555 даними договорами передбачена лише натуральна форма оплати.

До того ж, видатковий касовий ордер навіть не містить посилань на договори, за якими здійснювався розрахунок та якому обсягу розрахунку натуральної форми еквівалентна сума розрахунку з позивачем за 2019 рік ( в додаткових угодах до договорів оренди не визначено грошового еквіваленту розрахунку між сторонами), згоди на отримання орендної плати у грошовій формі позивач не надавала. Жодних повідомлень про необхідність забрати орендну плату у натуральній формі, як це передбачено договором позивачу від відповідача не надходило.

Проте, суд першої інстанції наведеним аргументам позивача взагалі не надав жодної оцінки з урахуванням норм чинного законодавства України.

За 2019 рік з позивачем розрахунок проведений не в належній формі згідно умов договору без згоди на те позивача та не в повному обсязі, зазначений видатковий ордер не може вважатись належним та достовірним доказом виконання орендарем своїх зобов`язань зі сплати орендної плати за 2019 рік.

Під час розгляду справи відповідач жодних аргументів або доказів на спростування доводів позивача щодо неналежного виконання зобов`язань по сплаті оренди за 2019 рік не надав.

В той же час відповідач стверджує про те, що орендна плата за 2020 рік не сплачувалась позивачу своєчасно, оскільки лише в червні 2021 року йому стало достеменно відомо про те, що новим орендодавцем за договором оренди є позивач. Це твердження відповідача спростовується фактом здійснення розрахунку із позивачем, як спадкоємцем ОСОБА_3 та новим власником, за користування земельними ділянками за 2019 рік у листопаді 2020 року.

Суд залишив поза увагою, що у відповідності до пункту 8.4 договору саме на відповідача покладено обов`язок своєчасної сплати орендних платежів, в той же час жодних повідомлень на адресу позивача про дату, час, місце де можна забрати орендну плату у натуральній формі до 31 грудня 2021 року не надходило.

Наведене відповідач також не заперечував протягом усього розгляду справи та більш того, під час судового засідання 18 січня 2022 року заявив, що оренду за 2020 рік сплачено 05 січня 2022 року, а значить порушення зобов`язань по договору відсутнє.

Проте, для встановлення систематичності порушення виконання зобов`язань зі сплати орендних платежів достатньо встановлення самого факту порушення, а не його тривалості

До початку 2022 року відповідач систематично не виконував своїх зобов`язань, передбачених пунктом 8.4 договорів оренди, що є істотним порушенням умов договору (є два випадки порушень зобов`язань орендаря щодо сплати орендної плати).

Наведене підтверджується і висновком Верховного Суду у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 657/172/20.

Підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 689/1101/18, від 27 жовтня 2021 року у справі № 573/1833/20, від 22 листопада 2021 року у справі № 341/609/20, від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18, від 08 грудня 2021 року у справі 357/452/21.

Натомість суд першої інстанції залишив поза увагою факт порушення відповідачем протягом 2019-2020 років та усі вищенаведені висновки Верховного Суду.

У своєму рішенні суд надав оцінку вимозі позивача та сплаті орендної плати відповідачем по земельній ділянці :02:000:0808, площею 0,881 га, яка не є предметом спору у даній справі.

Відповідач на час розгляду справи не скористалась своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, мати позивача - ОСОБА_3 була власником земельних ділянок, зокрема:

- земельна ділянка площею 0.262 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства кадастровий номер :01:000:0456, яка розташована за адресою Миколаївська область Доманівський район, Щасливська сільська рада, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія МК № 002657, виданого Доманівською райдержадміністрацією Миколаївської області 05 листопада 2004 року;

- земельна ділянка площею 3.1848 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства кадастровий номер :02:000:0672, яка розташована за адресою Миколаївська область Доманівський район, Щасливська сільська рада, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія МК № 002657, виданого Доманівською райдержадміністрацією Миколаївської області 05 листопада 2004 року;

- земельна ділянка площею 1,0644 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства кадастровий номер :01:000:0807, яка розташована за адресою Миколаївська область Доманівський район, Щасливська сільська рада, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЖ № 867309, виданого Доманівською райдержадміністрацією Миколаївської області 03 червня 2009 року;

04 квітня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» був укладений договір оренди землі, згідно якого останнє отримало право користування земельною ділянкою площею 3,1848 га, кадастровий номер :01:000:0672, та земельною ділянкою площею 0,2621 га, кадастровий номер :01:000:0456.

За змістом пункту 3 додаткової угоди від 16 жовтня 2017 року до договору оренди земельної ділянки розміром 3.18 га, кадастровий номер :02:000:0672 від 04 квітня 2005 року пункт 4.1. договору викладений у новій редакції, а саме: «орендна плата встановлюється в розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки I (паю), визначеної відповідно до законодавства, що на момент укладання договору становить ________грн на рік, і виплачується власнику земельної ділянки щорічно до 31 грудня в грошовій, натуральній або відробітковій формі. За несвоєчасну сплату орендної плати орендар несе відповідальність згідно чинного законодавства України». Пункт 3.1 договору оренди земельної ділянки викладено в наступній редакції: «Договір діє до 31 грудня 2027 року»

У відповідності до додатку від 16 жовтня 2017 року до договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року визначено орендну плату у натуральній формі (2800 кг зернових на рік та 270 кг соняшника на рік) та передбачено додаткові послуги.

За пунктом 3 додаткової угоди від 16 жовтня 2017 року до договору оренди земельної ділянки розміром 0.26 га, кадастровий номер :01:000:0456 від 08 червня 2009 року пункт 4.1. договору викладений у новій редакції, а саме: «орендна плата встановлюється в розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю), визначеної відповідно до законодавства, що на момент укладання договору становить _______грн на рік, і виплачується власнику земельної ділянки щорічно до 31 грудня в грошовій, натуральній або відробітковій формі». Пункт 3.1 договору оренди земельної ділянки викладено в наступній редакції: «Договір діє до 31 грудня 2027 року».

У відповідності до додатку від 16 жовтня 2017 року до договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року передбачено орендну плату у натуральній формі (2800 кг зернових на рік та 270 кг соняшника на рік) та передбачено додаткові послуги.

Також, 08 червня 2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» був укладений договір оренди землі, згідно якого останнє отримало право користування земельною ділянкою площею 1,0664 га, кадастровий номер :02:000:0807.

Згідно з пунктом 3 додаткової угоди від 16 жовтня 2017 року до договору оренди земельної ділянки розміром 1.06 га, кадастровий номер :02:000:0807 від 08 червня 2009 року пункт 4.1. договору викладений у новій редакції, а саме: Орендна плата встановлюється в розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки І (паю), визначеної відповідно до законодавства, що на момент укладання договору становить______________ грн на рік, і виплачується власнику земельної ділянки щорічно до 31 грудня в грошовій, натуральній або відробітковій формі. За несвоєчасну сплату орендної плати орендар несе відповідальність згідно чинного законодавства України».

У відповідності до додатку від 16 жовтня 2017 року до договору оренди земельної ділянки від 04 квітня 2005 року передбачено орендну плату у натуральній формі (2800 кг зернових на рік та 270 кг соняшника на рік).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаних земельних ділянок, які позивач отримала в спадщину.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 603, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0.2621 га, кадастровий номер :01:000:0456.

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2020 року, виданим приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстрованим в реєстрі за № 602, підтверджено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3.1848 га, кадастровий номер :02:000:0672.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Селявіною С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 605, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1.0664 га, кадастровий номер :02:000:0807.

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 повідомила відповідача про набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді площею 0.09 га, кадастровий номер :02:000:0808 та додала копію свідоцтва про право на спадщину за законом щодо вказаної земельної ділянки.

На вказану вимогу ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» направив відповідь та додаток платіжне доручення про перерахування 233,50 грн в рахунок орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою.

На підтвердження виплат орендної плати орендарю ОСОБА_3 відповідач надав видаткові касові ордери, зокрема:

-видатковий касовий ордер від 30 грудня 2017 року на виплату 13 356.66 грн орендна плата за 2017 рік;

-видатковий касовий ордер від 30 грудня 2017 року на виплату 2 920.00 грн орендна плата за соняшник 2017 рік;

-видатковий касовий ордер від 24 листопада 2018 року на виплату 20 360.00 грн орендна плата за 2018 рік;

-видатковий касовий ордер від 27 листопада 2020 року на виплату 16 253.00 грн. орендна плата за 2019 рік, де позначено, що підлягає виплаті ОСОБА_1 . Фактично кошти отримала родич останньої ОСОБА_4 , що не заперечувалось позивачем .

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини 1 статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди.

Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України.

Згідно з частиною 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Винна поведінка орендаря, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором обов`язку по сплаті орендної плати.

Частинами 1,3 статті 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини.

На виконання положень статті 148-1 ЗК України, спадкоємець (новий орендодавець) повинен повідомити орендаря про прийняття ним спадщини та про перехід до нього прав та обов`язків за договором оренди.

Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло право власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеним до переходу права власності договором.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 541/386/19 (провадження № 61-10491св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 341/245/19 (провадження № 61-215св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 146/350/20 (провадження № 61-6262св21).

Отже, саме на позивача як нового орендодавця покладено обов`язок доведення до відповідача як орендаря інформації про перехід права власності із зазначенням: кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки; прізвища, ім`я, по батькові нового власника; місця проживання нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Як встановлено судом позивач успадкувала три земельні ділянки, які перебувають в оренді відповідача, а саме:

- земельна ділянка площею 0.262 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства кадастровий номер :01:000:0456 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2020 року);

- земельна ділянка площею 3.1848 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства кадастровий номер :02:000:0672 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2020 року);

- земельна ділянка площею 1,0644 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства кадастровий номер :01:000:0807 (свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2020 року).

Отже, ОСОБА_1 в порядку спадкування набула право власності на спірні земельні ділянки у жовтні 2020 року і до неї як до спадкоємця перейшли права та обов`язки попереднього власника земельних ділянок, в тому числі й право на отримання орендної плати за користування землею.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо правової долі земельних ділянок, власники яких померли» від 20 вересня 2016 року № 1533-VIII, який набрав чинності 19 жовтня 2016 року, статтю 31 Закону України «Про оренду землі» доповнено частиною 5 такого змісту: «Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України».

З наведеного вбачається, що з дати набуття права власності на земельні ділянки у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виконання положень статті 148-1 ЗК України, позивач повинна була повідомити відповідача про перехід до неї прав та обов`язків за договорами оренди.

Дотримання вищевказаних дій для власника, до якого перейшло права власності на земельну ділянку, є важливим етапом, спрямованим для налагодження виплати орендної плати за укладеними до переходу права власності договорами.

Стосовно земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0807 позивач 12 серпня 2021 року звернулася до відповідача з повідомленням про нового власника зазначеної земельної ділянки та вимогою про отримання орендної плати. Орендна плата була сплачена відповідачем за користування цією земельною ділянкою.

Між тим, позивач не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що вона протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:000:0456 та :02:000:0672 (з жовтня 2020 року) повідомила ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» про набуття нею права власності на зазначені земельні ділянки, а також не надала доказів про те, що вона зверталася до вказаної юридичної особи із відповідними заявами про виплату їй як власнику земельних ділянок орендної плати.

Оскільки вказаних дій позивачем зроблено не було, а у ТОВ «Меліоратор-Агро Юг» була відсутня інформація про спадкоємця померлої ОСОБА_3 , до якого перейшли права та обов`язки орендодавця, відтак, відповідач з незалежних від нього причин був позбавлений можливості виконати обов`язок щодо виплати орендної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач був обізнаний про смерть ОСОБА_3 , оскільки в листопада 2020 року виплачував оренду плату на ім`я позивача, за яку отримала за її згодою інша особа, не можуть бути взяті до уваги з огляду на таке.

По-перше, відповідачу будь-яких документів підтверджуючих перехід права власності у порядку спадкування на орендовані земельні ділянки від ОСОБА_3 до інших спадкоємців не надавалось, по-друге, відповідачу не було відомо кількість спадкоємців та їх дані, які вимагає закон, по-третє, виплата орендної плати родичам померлого орендаря свідчить про наміри відповідача виконати свій обов`язок за умовами договорів оренди.

Крім того, в позові ОСОБА_1 посилалась на невиплату орендної плати відповідачем за вказаними договорами оренди за користування двома земельними ділянками протягом 2020-2021 років, що за її доводами свідчить про системність не виконання відповідачем умов цих договорів щодо виплати орендної плати. Між тим, як правильно визначився суд першої інстанції, системність у даному випадку відсутня, з огляду на те, що за умовами обох договорів оренди сторонами погоджено строк виплати щорічно до 31 грудня. Водночас позивач звернулася до суду 23 липня 2021 року, тобто час виплати орендної плати за 2021 рік повинен відбудитися за умовами договору до 31 грудня, то останнім днем виплати орендної плати є 30 грудня 2021 року. На час звернення позивача до суду час виплати орендної плати за 2021 рік ще не настав.

Аргументи скарги про порушення відповідачем умов додаткових угод від 16 жовтня 2017 року щодо форми оплати орендної плати за 2017-2019 роки, зокрема, цими угодами була передбачена сплата орендної плати у натуральній формі, але виплачувалась вона в грошовій, є безпідставними, виходячи з наступного.

Скаржник помиляється стверджуючи, що вказані додаткові угоди передбачали тільки натуральну форму оплати, оскільки такі твердження спростовуються пунктом 3 цих додаткових угод, пункт 4.1. договорів викладений у новій редакції, а саме: «орендна плата встановлюється в розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (паю), визначеної відповідно до законодавства, що на момент укладання договору становить____________ грн на рік, і виплачується власнику земельної ділянки щорічно до 31 грудня в грошовій, натуральній або відробітковій формі».

Отже, сторони передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати, зокрема, і в грошовій формі, розмір якої повинен бути не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства.

Видатковими касовими ордерами, наданими відповідачем на підтвердження виплати з 2017 року орендної плати ОСОБА_3 в грошовій формі, остання фактично виразила волю на отримання орендної плати саме в грошовій формі, а орендар вчинив дії сплатив на користь орендодавця орендну плату в грошовій формі. Позивач, отримуючи у листопаді 2020 року орендну плату за 2019 рік в грошовій формі, також не заперечувала такі виплати.

Вказані видаткові касові ордери за обставин цієї справи свідчать про погодження сторонами порядку сплати орендної плати саме в грошовій формі. ОСОБА_3 за життя питання про розірвання укладених ним договорів оренди не порушувала.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 січня 2022 року у справі № 657/172/20, від 17 березня 2021 року у справі № 689/1101/18, від 27 жовтня 2021 року у справі № 573/1833/20, від 22 листопада 2021 року у справі № 341/609/20, від 24 листопада 2021 року у справі № 357/15284/18, від 08 грудня 2021 року у справі 357/452/21 є також необґрунтованими, оскільки встановлені судами у цих справах фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Крім того, вказані висновки не суперечать висновкам цієї постанови.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, які обґрунтовано викладені в мотивувальній частині судового рішення та оцінені судом відповідно до встановлених у справі фактичних та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.І. Темнікова

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2022 року.