Провадження № 2-з/638/127/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Цвірюк Д.В., розглянувши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

В подальшому позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить суд до прийняття судом рішення у справі №638/16945/20, яке вступить в законну силу зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку.

Заявлені щодо вжиття заходів забезпечення позову вимоги мотивує тим, що відповідачка систематично перешкоджає спілкуванню батька з дитиною. Останній раз позивач спілкувався з дитиною 07 травня 2022 року по телефону, особисто бачив дитину 24 лютого 2022 року, а до цього бачив до Нового року. Відповідачка переховується від позивача з дитиною, не дозволяє забрати дитину на прогулянку, зайти в квартиру, поспілкуватися з дитиною, не відповідає на телефонні дзвінки, відмовляється передати дитині слухавку тощо. Вважає, що такі дії відповідачки несуть реальні ризики руйнування нормальних психо-емоційних зв`язків між батьком та дитиною, і як наслідок реальну загрозу неможливості ефективного виконання остаточного рішення суду у справі. На думку позивача такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає інтересам дитини. Незастосування такого заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 3 якої передбачено, що позов може забезпечуватись встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками , які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір з приводу визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з матір`ю.

Враховуючи предмет позову, обраний позивачем вид його забезпечення в частині зобов`язання відповідача надати йому можливість спілкування з дитиною засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з його батьком.

При цьому тривалий розгляд даної справи без можливості спілкування дитини з батьком може призвести до втрати емоційного зв`язку між ним та дитиною, що в свою чергу ускладнить або зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення його позову.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, ставлення останнього до виконання своїх обов`язків, відсутність даних про існування випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд дійшов висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 засобами: телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку.

Суд вважає, що спілкування батька з дитиною буде сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між ними, відповідатимуть інтересам як батька, так і дитини, та зможуть усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від спілкування з ним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 04 квітня 2018 року (справа №344/16653/16-ц).

При цьому спілкування батька з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав відповідача та не призведе до негативних наслідків для останньої.

З огляду на викладене заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-150, 153, 260, 261 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення порядку та способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Д.В.Цвірюк