провадження 2/201/31/2022
УХВАЛА

17 жовтня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву про заміну сторони по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2017 року провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання, розглядаються клопотання, справа по суті не слухалася, спір по суті не вирішено.

В судове засідання представником позивача надано клопотання про зупинення провадження по справі в зв`язку з неможливістю, на його думку, розгляду цієї справи через смерть позивача до прийняття спадкоємцями спадщини, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду від 11 лютого 2020 року вказане клопотання було розглянуто та задоволене і провадження в справі зупинено. Ухвалою суду від 04 липня 2022 року провадження в справі було поновлено.

В цей час в судовому засіданні стало питання про заміну сторони позивача через смерть позивача ОСОБА_1 та притягнення до участі в справі в якості позивача його спадкоємця, дружини позивача ОСОБА_3 , оскільки ці правовідносини допускають правонаступництво, про що надані відповідні документи, вимоги позову можуть торкатися її (дружини позивача) інтересів, ОСОБА_3 може мати безпосереднє відношення до вказаного в позові спірного питання і розгляд справи можливий саме за участю цієї особи.

Сторона відповідача фактично не заперечувала проти цього.

З`ясувавши думку учасників цивільного спору, судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне заміни позивача та виключити з числа позивачів ОСОБА_1 .. Судом витребувані матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої видно, що саме ОСОБА_3 , дружина померлого, подала заяву на вступ до спадщини після смерті чоловіка, він претендує на цю спадщину і фактично є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_1 , вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, отже є правонаступником позивача.

Приймаючи вказане, суд вважає необхідним через смерть позивача притягнути до участі в справі в якості позивача його спадкоємця, дружину ОСОБА_3 , оскільки ці правовідносини допускають правонаступництво, про що надані відповідні документи, вимоги позову можуть торкатися її інтересів, ОСОБА_3 може мати безпосереднє відношення до вказаного в позові спірного питання і розгляд справи можливий саме за участю цієї особи, права цєї особи в цій справі можуть бути порушені і без неї розглянути справу не доцільно.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), залишення позову без розгляду, залучення належних осіб і інш. не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому суд звертає увагу також на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про можливість заміни сторони позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 53, 54, 182, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Виключити з числа позивачів ОСОБА_1 .

Залучити до участі в справі ОСОБА_3 в якості належного позивача.

Ухвала набрала законної сили 17 жовтня 2022 року і оскарженню не підлягає.

Суддя