Єдиний унікальний номер судової справи 490/6461/21
Номер провадження 22-ц/812/857/22
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

10 жовтня 2022 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» рішення, яке ухвалено Центральним районним судом міста Миколаєва 27 липня 2022 року під головуванням судді Черенкової Н.П., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк», треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович, ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким що не підлягає виконанню,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Кредобанк» (далі АТ «Кредобанк»), треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович, ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису нотаріуса таким що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автосвіт Миколаїв» (далі ТОВ «ТД «Автосвіт Миколаїв») та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки PEUGEOT модель 3008, 2018 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997, за ціною 906 950 грн. з ПДВ.

27 квітня 2018 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» (далі ПАТ «Кредобанк»), правонаступником якого є АТ «Кредобанк», було укладено кредитний договір №17020/2018 , за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді грошових коштів в сумі 801 666 грн. 19 коп. на строк до 26 квітня 2025 року для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу, а також в сумі 30 759 грн. 19 коп. для оплати страхування від нещасних випадків.

З метою забезпечення вищевказаного кредитного договору 27 квітня 2018 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №17020/2018/2, за яким ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань в повному обсязі.

Крім того, в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено договір застави майнових прав №17020/2018/1, відповідно до якого останній передав у заставу банку майнові права на отримання автомобіля марки PEUGEOT модель 3008, 2018 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997.

27 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №66289020 за заявою АТ «Кредобанк» про звернення стягнення на рухоме майно, а саме - автомобіль марки і моделі PEUGEOT 3008, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного автомобіля, приватним виконавцем запропоновано задовольнити вимоги банку за період з 27 грудня 2020 року по 27 травня 2021 року, а саме: 590 793 грн. 81 коп. - неповернута сума кредиту; 24 942 грн. 51 коп. - прострочені відсотки; 41 815 грн. 24 коп. - штраф за невиконання грошових зобов`язань; 2 500 грн. - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису.

Постанову про відкриття виконавчого провадження разом з іншими постановами приватного виконавця щодо арешту майна позивача, коштів, про стягнення з позивача основної винагороди ОСОБА_1 отримав поштовим відправленням 30 липня 2021 року. Зі змісту постанови останній дізнався, що підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий документ виконавчий напис №2169 від 24 червня 2021 року, виданий приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М.

Між тим, позивач вказує на те, що зазначений виконавчий напис вчинений з порушенням вимог ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, вказана у виконавчому написі заборгованість за кредитним договором не є безспірною, оскільки позивач відповідно до умов кредитного договору проводив оплату коштів, у зазначеній у виконавчому написі заборгованості безпідставно включений штраф, позивач не отримував жодних вимог щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, у тому числі шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 червня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., і зареєстрований в реєстрі за №2169.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Виконавчий напис, вчинений 24 червня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., зареєстрований в реєстрі за №2169 про звернення стягнення на рухоме майно ОСОБА_1 автомобіль, марки і моделі PEUGEOT 3008, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано у заставу ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», в рахунок погашення заборгованості в сумі 590 793 грн. 81 коп. визнано таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн.

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що сума боргу, зазначена у виконавчому написі приватного нотаріуса, яка розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, виконавчий напис вчинено за відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору та доказів направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

В апеляційній скарзі АТ «Кредобанк», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення, про відмову у задоволені позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що 26 квітня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Автосвіт Миколаїв» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки PEUGEOT моделі NEW 3008 HDi 150 AT6 ALLURE, 2018 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997, за ціною 906 950 грн. з ПДВ (а.с.10-18).

27 квітня 2018 року між позивачем та ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», було укладено кредитний договір №17020/2018, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді грошових коштів в сумі 801 666 грн. 19 коп. на строк до 26 квітня 2025 року для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу, а також в сумі 30 759 грн. 19 коп. для оплати страхування від нещасних випадків (а.с.19-23).

З метою забезпечення вищевказаного кредитного договору 27 квітня 2018 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №17020/2018/2, за яким ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань в повному обсязі (а.с.24).

Крім того, в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір застави, відповідно до якого останній передав у заставу банку автомобіль марки PEUGEOT модель 3008, 2018 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1997 (а.с.103-104).

24 червня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. було вчинено виконавчий напис за реєстраційним №2169 про звернення стягнення на рухоме майно, а саме належний ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіль марки і моделі PEUGEOT 3008, 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано у заставу ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», в рахунок погашення заборгованості в загальному розмірі 660 051 грн. 56 коп. за період з 27 грудня 2020 року по 27 травня 2021 року.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ «Кредобанк» за вищевказаний період у тому числі:

590 793 грн. 81 коп. - неповернута сума кредиту станом на 27 травня 2021 року;

24 942 грн. 51 коп. - прострочені відсотки станом на 27 травня 2021 року;

41 815 грн. 24 коп. - штраф за невиконання грошових зобов`язань станом на 27 травня 2021 року;

2 500 грн. - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису (а.с.132).

На підставі вищевказаного виконавчого напису, 27 липня 2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66289020, та накладено арешт на транспортний засіб (а.с.141-142,147).

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та у главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій.

За змістом ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У пунктах 20,22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №204/4071/14 (провадження №61-360св18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження №14-706цс19) зазначено, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18 листопада 2003 року №1255-IV (далі - Закон України №1255-IV).

Частинами 1,3 ст.24 Закону України №1255-IV установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується з ч.1 ст.27 Закону України №1255-IV, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані вимоги закону є імперативними.

Факт недотримання стягувачем положень ч.3 ст.24 та ч.1 ст.27 Закону України №1255-IV і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16 травня 2018 у справі №320/8269/15-ц. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 04 серпня 2021 року у справі № 465/7042/19 (провадження № 61-6002св21), від 06 червня 2022 року у справі № 754/15119/20 (провадження № 61-19834св21).

У справі, що є предметом перегляду, вбачається, що сума кредитної заборгованості, яку приватний нотаріус визначив як безспірну, включає відсотки за кредитним договором, нараховані за період після пред`явлення дострокової вимоги банку до позичальника про дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, тобто після припинення права кредитодавця нараховувати відсотки за договором, а також інші платежі (а.с.114).

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Виходячи з того, що документи, які були надані нотаріусу кредитором, не можна визнати такими, що підтверджували безспірність заборгованості боржника, суд першої інстанції визнав виконавчий напис, вчинений 24 червня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х. М., таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з такими висновком суду першої інстанції, який відповідає обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Докази та обставини, на які посилається банк в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Висновки районного суду не суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах, що зазначені відповідачем в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу АТ «Кредобанк» залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Кредобанк» залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: С.Ю. Колосовський

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 11 жовтня 2022 року