Справа № 2-о/714/22/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2022 р. м. Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі :

головуючого-судді Єфтемій С.М.
за участі: секретаря судових засідань Онофрей І.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про встановлення факту батьківства,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що 13 квітня 1991 року її батьки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно матір та батько зареєстрували шлюб. Втім, ще до реєстрації шлюбу - з 1945-1946 роках батьки стали проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом.

З часу свого народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниця проживає у господарстві належному її батькам, що в АДРЕСА_1. Через те, що на час її народження батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі, а матір`ю юридично не було оформлено розлучення з першим чоловіком ОСОБА_4 , то у свідоцтві про її народження, як батько записаний останній.

Проте, усе життя вона проживала разом з біологічним батьком ОСОБА_3 в одному господарстві, вели спільне господарство, дбали один про другого як донька по відношенню до батьків та батьки до неї, в т.ч. доглядала за батьками до часу їх смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_3 , після смерті яких відкрилася спадщина на належне їм майно.

Як спадкоємиця за законом після смерті батька заявниця вчасно звернулася до нотаріуса за для оформлення спадщини. Однак, у зв`язку із тим, що у свідоцтві про народження заявниці її батьком записаний « ОСОБА_4 », вона не може довести факт що є донькою померлого ОСОБА_3 , через що не може оформити спадщину. Тому, просила встановити факт, що померлий ОСОБА_3 є її рідним батьком.

В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та просила її задовольнити. У своєму поясненні послалася на те, що батьки до реєстрації шлюбу більше ніж 40 років прожили у цивільному шлюбі. Через війну, матір формально знаходилася у зареєстрованому шлюбі з першим чоловіком, який виїхав ще до Другої світової війни до Румунії, де й залишився. За час спільного проживання метрі з ОСОБА_3 , у ІНФОРМАЦІЯ_1 вона. З часу свого народження проживає у господарстві батьків, яке юридично оформлено на батька. Як єдина донька, після смерті батька, звернулися до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, проте через відсутність у свідоцтві про її народження повних даних про батька вона не може оформити спадщину. Оскільки ОСОБА_3 , є її біологічним батьком, який усе своє життя ставився до неї як до рідної дитини, а вона навпаки як до батька, в т.ч. доглядала за ним у старість та здійснила його похорони, просила задовольнити її вимоги.

Представник заявниці ОСОБА_5 зазначив, що заявниця як донька має право на успадкування майна що залишилося після смерті батька. Відомості за місцем проживання заявниці та її батьків, є свідченням того, що померлий ОСОБА_3 є батьком заявниці, батьківство якого слід встановити за рішенням суду через відсутність повних даних про батька заявниці за свідоцтвом про її народження.

Острицька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області будучі належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направила.

Заслухавши пояснення заявниці та її представника, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Буда Герцаївського району, Чернівецької області, народилась заявниця ОСОБА_6 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , а батьком « ОСОБА_4 », про що зроблено актовий запис № 10 від 02 квітня 1949 року що підтверджується свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 травня 1999 року (зворот а.с. 04).

Рішенням Герцаївського суду Чернівецької області від 16 травня 2022 року виключено відомості про батьківства « ОСОБА_4 », з актового запису №10 від 02 квітня 1949 року, виконаного Герцаївським районним відділом державної Реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Велика Буда Чернівецького району Чернівецької області (а.с. 60-62).

Звертаючись до суду із вказаним позовом заявниця послалася на те, що за відсутності достатніх доказів наявності родинних відносин з батьком ОСОБА_3 , вона не в змозі оформити спадщину, у зв`язку із чим просить встановити факт батьківства.

Як свідчить відомості про які зазначені у свідоцтві про шлюб ОСОБА_2 - матері заявниці, остання зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 , якого заявниця вважає своїм батьком 13 квітня 1991 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 06).

ІНФОРМАЦІЯ_3 , у віці 79 років, помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . (а.с. 05).

Відтак, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (с. 1261 ЦК).

За даними виконавчого комітету Великобудської сільської ради Герцаївського району від 17 березня 2008 року, позивачка ОСОБА_1 являється єдиною спадкоємцею за законом, яка своєчасно прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , так як постійно проживала разом із ним по день його смерті в одному господарстві в с. Велика Буда, Герцаївського (нині - Чернівецького) району (а.с. 27-28).

10 грудня 2019 року заявниця звернулася до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області Лис Л.Г. із заявою про прийняття спадщини за законом, яке залишилося після смерті батька ОСОБА_3 , зокрема земельної ділянки площею 1,32 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великобудської сільської ради, Герцаївського району, Чернівецької області, кадастровий номер :01:002:0046 (а.с.23).

Втім, нотаріус своєю постановою від 16 грудня 2019 року відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів підтверджуючих родинні відносини між нею та спадкодавцем ОСОБА_3 , так як за актовим записом про її народження у графі «батько» записаний « ОСОБА_4 » (а.с.34-35).

Отже, заявниця як спадкоємиця першої черги за законом не може повною мірою реалізувати свої спадкові права через відсутність доказів наявності родинних відносин з батьком ОСОБА_3 , а з матеріалів справи слідує, що вона звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , якого вважала батьком, у зв`язку із чим звернутися до суду із вказаною заявою.

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до ІНФОРМАЦІЯ_5 , розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

Указ Президії Верховної ради СРСР від 08 липня 1944 року скасував можливість судового встановлення батьківства, який існував згідно Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану УСРСР 1926 року. В умовах воєнної диспропорції жіночого і чоловічого населення прийняте рішення про юридичне визнання лише шлюбу, зареєстрованого в органах ЗАГСу.

На підставі Указу Президії Верховної ради СРСР від 15 вересня 1945 року внесено зміни до ст. 2 вищезазначеного кодексу, а саме при реєстрації в органах запису актів громадянського стану народження дитини від матері, яка не перебуває в зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Отже заповнення графи «Батько» у актовому записі про народження дитини не передбачалося.

Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства СРСР та союзних республік про шлюб та сім`ю 1968 року, зокрема ст. 53 КпШС УРСР.

На момент виникнення правовідносин між сторонами, діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31 травня 1926 року (УССР).

Згідно з ст. 32-1 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану, дитина, що народилася від особи, з якою мати дитини не перебуває в зареєстрованому шлюбі, не має права звернутися в суд з позовом про встановлення батьківства і про стягнення із зазначеної особи аліментів на утримання дитини.

Відповідно до п.п. 6,7 Указу Президії Верховної ради УРСР від 29 липня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР» правила ч.ч. 2,3 ст. 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства СРСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 01 жовтня 1968 року.

У відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.

До компетенції суду належить встановлення фактів, що мають юридичне значення, батьківство є тим фактом, який приводить, насамперед до виникнення прав і обов`язків між певною особою і дитиною. Факт батьківства може бути встановлений лише щодо дитини, яка народилася після 01 жовтня 1968 року, при наявності хоча б однієї з обставин, визначених у ст.53 КпШС та у разі смерті того, про батьківство якого йде мова.

Відповідно до положень ч 3 ст 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання і утримання дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20).

Судом встановлено та сторонами не оспорюється той факт, що мати завниці на час народження останньої знаходилася у юридичному шлюбі із « ОСОБА_4 », однак із останнім разом не проживала, спільний побут не вела, так як з 1945-46 років ОСОБА_2 стала проживати із ОСОБА_3 у АДРЕСА_1.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 суду показав, що являється сином заявниці. Померлий ОСОБА_3 приходиться йому дідусем який до часу смерті проживав разом з ними в одному господарстві. За життя ОСОБА_3 вважав заявницю рідною донькою, разом ввели спільне господарство та мали спільний побут. Інших дітей окрім заявниці у спадкодавця за життя не було. Похорони ОСОБА_3 провела заявниця.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що заявниця приходиться її сусідкою та добре знає історію їх сім`ї. Матір заявниці до початку другої світової війни перебувала у шлюбі із « ОСОБА_4 », який через обставини які склалися на той час в країні, виїхав за її межі та назад не повернувся. Після закінчення війни, матір заявниці стала проживати з ОСОБА_3 та внаслідок спільного проживання в них, у ІНФОРМАЦІЯ_1 донька, тобто заявниця. Інших дітей у них не було. Заявниця усе життя проживала в с. Велика Буда разом із ОСОБА_3 яка й провела похорони останнього. Окрім цього, свідок також показала, що вона разом із ОСОБА_3 працювали в колгоспі 23 роки, де отримали земельні ділянки на території сільської ради.

Свідок ОСОБА_10 підтвердила покази свідка ОСОБА_9 з приводу того, що ОСОБА_3 є батьком заявниці, який проживав із нею в одному господарстві до часу смерті. Інші спадкоємців після смерті ОСОБА_3 не має, так як дружина, тобто матір заявниці померла раніше за нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оцінюючи вищенаведені докази у своїй сукупності, зокрема дані щодо народження заявниці (місця народження, записів щодо батьків), відомостей сільської ради за місцем реєстрації та проживання останніх у сукупності з поданими заявницею особистими документами щодо її народження, укладення шлюбу між батьками, відомостей сільської ради про проживання заявниці із спадкодавцем в одному господарстві та відсутність інших спадкоємців після смерті останнього, з огляду на покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які підтвердили факт проживання заявниці разом із спадкодавцем як доньки та батька, які були пов`язані з між собою спільним побутом та веденням спільного господарства, то суд вважає доведеним факт батьківства ОСОБА_3 відносно заявниці.

Приймаючи до уваги, що встановлення даного факту, який просить встановити заявниця, має для неї юридичне значення, а саме, надає право на оформлення спадщини після смерті батька, то її вимоги підлягають задоволенню шляхом встановлення саме факту батьківства ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно заявниці ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 258, 263-265, 273, 294, 315 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-и днів з дня його проголошення, а у разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено «22» вересня 2022 року.

Суддя