09.08.2022 Справа № 758/6586/20
Справа № 756/6586/20
Провадження 2/756/433/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2022 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарях Шершньові В.О., Колядінцевій П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування порушеного позову ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду у Подільському районному судді міста Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення порядку спілкування з ними, представником ОСОБА_2 - адвокатом Трофімовим С.С. подано клопотання про витребування доказів з ТМО «Психіатрія», а саме інформації чи перебувала вона на лікуванні в цьому медичному закладі у період з 20.04.2017 року по 06.06.2017 року або в інший час і з яким діагнозом.

Оскільки у клопотанні до суду розголошено неправдиву інформацію щодо її психологічного стану з метою її дискредитації, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача вибачитись перед нею в залі Подільського районного суду міста Києва після набрання рішенням законної сили та стягнути з ОСОБА_3 на її користь 30 000 грн. 00 коп. компенсації моральної шкоди.

У поданому відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 - Трофімов С.С. просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 зазначила, що відзив на позовну заяву відповідача є безпідставним та таким, що поданий з грубим порушенням норм процесуального законодавства України.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, від представника позивачки - адвоката Фажєєої Н.І. надійшло клопотання зі змісту якого вбачається, що заявниця просить суд врахувати надані докази та винести об`єктивного та законного рішення, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі поданих доказів та заяв по суті справи.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 проти позову заперечував, просив залишити позовну заяву без задоволеня.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 до 05.02.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

У 2018 році Подільським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі № 758/14587/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми (а.с. 25, 26).

01.07.2019 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Трофімовим С.С. в межах указаної цивільної справи подано до Подільського районного суду міста Києва клопотання про витребування з ТМО «Психіатрія» інформації чи знаходилась ОСОБА_1 на лікуванні в цьому медичному закладі в період з 20.04.2017 року по 06.06.2017 року або інший період часу і з яким діагнозом (а.с. 28-10).

До цього клопотання долучені: копія листа ТМО «Психіатрія» від 26.04.2019 року, копія поради ТМО «Психіатрія» від 05.06.2004 року, рецепти ТМО «Психіатрія» та чек оплати ліків від 29.12.2017 року (а.с. 31-34).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва, постановленою в судовому засіданні 01.07.2019 року за участі, в тому числі, відповідача ОСОБА_2 та його представнка - адвоката Трофімова С.С., занесеної до протоколу судового засіданні, у клопотанні сторони позивача про витребування доказів відмовлено (а.с. 35, 36).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Частиною 1 ст. 200 ЦК України визначено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом (ч. 3 ст. 200 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (стаття 3, 28). Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони порядку з метою запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

За правилами ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частиною першою ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 року у справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункт 46 рішення від 08.07.1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Як роз`яснено у аб. 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

При визначені необхідності втручання у право на висловлювання, суд аналізує нагальну суспільну потребу, пропорційність та доречність і достатність обґрунтування цього втручання з боку національних органів. Втручання потрібно оцінювати в цілому, враховуючи статус позивача і відповідача, зміст критичних коментарів, контекст та спосіб, у який вони були оприлюднені.

Зазначений правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 441/1547/17 (провадження № 61-12520св19).

Враховуючи, що зміст порушеного у судовому засіданні Подільського районного суду міста Києва представником ОСОБА_2 - Трофімовим С.С. клопотання про витребування доказів містить припущення заявника, тобто по суті його оціночні судження, перерахування відомих заявникові документів у яких містились фактичні дані достовірність, яких позивачкою не оспорюється, а також обґрунтування заявником значення, на його думку, цих доказів для вирішення спору між сторонами, тобто реалізацію ним процесуальних прав, а також те, що це клопотання було предметом судового дослідження й розв`язано судом у передбаченому процесуальним законом порядку, суд дійшов висновку про те, що така інформація з огляду на її зміст, контекст та спосіб викладення не може бути предметом судового втручання.

За таких обставин позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя