Справа № 236/146/21 Головуючий в суді І інстанції Коренюк А.М.
Провадження № 22-ц/824/9086/2022 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

01 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймант», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 31.07.2013 року був укладений Кредитний договір ІКІРG3.145374.001 за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 112 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків 18 % річних, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 30.07.2023 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_2 31.07.2013 року було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: повернути кредит в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту, а також виконати інші його умови в повному обсязі.

Позивач вказував, що виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач належним чином не виконує умови договору, й станом на 13.09.2019 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 212 404 грн. 11 коп., яка складається з наступних складових: 66 250 грн. 10 коп. - поточна заборгованість, 38 363 грн. 68 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 1 430 грн. 18 коп. - поточна заборгованість за процентами по кредиту, 93 144 грн. 15 коп. - прострочена заборгованість за процентами по кредиту, 224 грн. 00 коп. - поточна заборгованість за комісією по кредиту, 12 992 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за комісією по кредиту.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ТОВ «ФК «Есаймант» заборгованість за кредитним договором у розмірі 212 404,11 грн. та по 1 593,03 грн. судового збору з кожного.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із цим заочним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що суд першої інстанції належним чином не повідомив відповідачів про розгляд даної справи, що позбавило їх права на справедливий суд та права подати свої заперечення та клопотання в суді першої інстанції.

Вказував також, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме те, що відповідачі припинили виплати по кредиту з об`єктивних підстав, їх не повідомляли про нового кредитора, жодних вимог від позивача чи банку вони не отримували, а тому вони мають бути звільнені від сплати процентів за період прострочення кредитора та, що розрахунок заборгованості не може бути доказом розміру заборгованості, оскільки жодним іншим доказом не підтверджений. Крім цього, зазначав, що позивач не надав жодних доказів відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, позивачем, на виконання умов кредитного договору, надсилалися боржнику рекомендовані листи з повідомленням про вручення щодо існуючої заборгованості й необхідністю погасити вказаний борг, проте дані повідомлення відповідачами залишено без уваги та виконання, відповідач належним чином ознайомлений зі змістом кредитного договору, що засвідчується його особистим підписом, його умови ним не спростовуються.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку», який є правонаступником ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 147 від 13.09.2019 року (а.с.21-22, 23-25, 26, 27, 28), та ОСОБА_1 31.07.2013 року був укладений Кредитний договір ІКІРG3.145374.001 за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 112 000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків 18 % річних, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 30.07.2023 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с. 6-8, 9-11, 14, 15-17).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_2 31.07.2013 року укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а саме: повернути кредит в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту, а також виконати інші його умови в повному обсязі (а.с. 12, 13, 18-20).

Станом на 13.09.2019 року загальна заборгованість відповідача перед кредитною установою за кредитним договором становить 212 404 грн. 11 коп., яка складається з наступних складових: 66 250 грн. 10 коп. - поточна заборгованість, 38 363 грн. 68 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 1 430 грн. 18 коп. - поточна заборгованість за процентами по кредиту, 93 144 грн. 15 коп. - прострочена заборгованість за процентами по кредиту, 224 грн. 00 коп. - поточна заборгованість за комісією по кредиту, 12 992 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за комісією по кредиту (а.с. 31-33).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК).

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором, що складається з поточної заборгованості за кредитом у розмірі 66 250 грн. 10 коп., простроченої заборгованості у розмірі 38 363 грн. 68 коп., поточної заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 1 430 грн. 18 коп., простроченої заборгованості за процентами по кредиту у розмірі 93 144 грн. 15 коп., а всього 199 188,11 грн.

Разом з тим, висновок місцевого суду про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості по комісії по кредиту та простроченої комісії не є законним та обґрунтованим, не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 234/169/15-ц (провадження № 6-1746цс16).

У пункті 1.1.5 кредитного договору сторони погодили, що позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,20 % від суми кредиту за договором, щомісяця в період сплати. Сплата комісії здійснюється в гривні.

Суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені умовами кредитного договору, не врахував, що нарахування винагороди за резервування коштів (комісії) суперечить вимогам чинного законодавства України. Банк не мав права встановлювати такі платежі, оскільки вони покладають на позичальника обов`язок компенсувати можливі фінансові ризики банківської установи, а тому позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за комісією та простроченою заборгованістю за комісією по кредиту у розмірі 13 216 грн. 00 коп. не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі припинили виплати по кредиту з об`єктивних підстав, їх не повідомляли про нового кредитора, жодних вимог від позивача чи банку вони не отримували, а тому вони мають бути звільнені від сплати процентів за період прострочення кредитора, оцінюються колегіє суддів критично, з огляду на таке.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому кредитору або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається ОСОБА_1 , не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо неналежності розрахунку заборгованості як доказу, колегія суддів зазначає, що визначений у розрахунку розмір заборгованості узгоджується з умовами кредитування, містить всю необхідну інформацію. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок ним не наданий, а тому відсутні підстави вважати такий розрахунок неналежним доказом заборгованості. Окрім того, відповідачем факт отримання грошей за кредитним договором не заперечується, а навпаки підтверджується як у поданій заяві про перегляд заочного рішення, так і у апеляційній скарзі.

Твердження апелянта про те, що позивач не надав жодних доказів відступлення права вимоги за договором іпотеки, відхиляються колегією суддів як такі, що суперечать матеріалам справи, позаяк 13.09.2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» укладено договір про відступлення прав вимоги № 147, за умовами якого ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» відступило шляхом продажу ТОВ «Фінансова компанія «Есаймент» права вимоги, що належали банку за відповідними договорами, у тому числі, права вимоги за кредитним договором № ІКІРG3.145374.001 від 31.07.2013 року та усіма забезпечувальними договорами (а.с.24).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд вищевказаного не врахував та дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, а відтак в силу вимог ст. 367 ЦПК України, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 199 188,11 грн., що включає 66 250 грн. 10 коп. - поточна заборгованість, 38 363 грн. 68 коп. - прострочена заборгованість за кредитом, 1 430 грн. 18 коп. - поточна заборгованість за процентами по кредиту, 93 144 грн. 15 коп. - прострочена заборгованість за процентами по кредиту.

У зв`язку із скасуванням судового рішення і частковим задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на сторони судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 лютого 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймант», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймант» (код ЄДРПОУ - 39114866, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 7, поверх 5) заборгованість за кредитним договором у розмірі 199 188 (сто дев`яносто дев`ять тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 11 копійок та судовий збір - по 1 342 (одній тисячі триста сорок дві) гривні 15 копійок з кожного.

В решті вимог позовної заяви - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: