Дата документу 29.08.2022 Справа № 554/7000/22
Номер провадження 2/554/3429/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтав в складі суду :

судді Шевська О.І.

при секретарі Шевченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей по Московському району департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення проживання місця дитини. В якому прохав: розірвати шлюб, зареєстрований 05.06.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м.Харків, актовий запис №479 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 з покладенням на батька обов`язку щодо утримання та виховання неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

28.07.2022 року ухвалою судді відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження.

29.08.2022 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

05.08.2022 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомила, що вона дійсно на початку березня 2022 року залишила територію України та отримала статус тимчасового захищеної особи. Вказала, що з моменту від`їзду за межі України не підтримує сімейних відносин з чоловіком та не має наміру повертатися в Україну. Щодо визначення місця проживання дитини з батьком, вказала, що не заперечує проти визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки на даний час не має можливості утримувати сина. Прохала проводити розгляд справи за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шевчик О.С. до суду не з`явився, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленим. Надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилася, надавши суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому зазначила, що проти позову не заперечує та прохає розгляд справи проводити без її участі.

Представник третьої особи, в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справичи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Судом встановлено, що сторони з 05.06.20045 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м.Харків, актовий запис №479, свідоцтво мерії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, свідоцтво серії НОМЕР_2 .

Встановлено, що сторони з 07 березня 2022 року спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить формальний характер.

Неповнолітня дитина знаходиться на утриманні батька та проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 з 22.09.2020 року зареєстрований як особа, що здійснює професійну діяльність (адвокат), зареєстрований як само зайнята особа в органах Державної податкової служби, працює та отримує заробіну плату на двох господарських підприємствах на посадах юристконсульта. ТОВ «Українська пивна компанія Арматура», ТОВ «ЮБС Холод»

Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що слідує зі змісту ст. 110 СК України.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу, через що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.2 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язок із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному , спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі №402/428/16- ц Верховний Суд зазначив, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Також у вказані постанові Верховний Суд відступив від висновків Верховного Суду України висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі №6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна , крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена з матір`ю. Велика Палати Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.

Як слідує із матеріалів справи, сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

У постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору , щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірванню шлюбу. У разі наявності спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 , якими створені належні умови для дитини, мати не заперечує проти визначення місця проживання дитини з батьком, через що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини задовольняються.

Керуючись ст.ст.12, 81,130,131, 141, 206, 229, 247, 263, 354 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей по Московському району департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 05.06.2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м.Харків, актовий запис №479 свідоцтво серії НОМЕР_3 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_2 залишити « ОСОБА_4 ».

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 з покладенням на батька обов`язку щодо утримання та виховання неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є рішення суду, яке набрало законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію у даній справі на офіційному вебпорталі судової влади України за веб-адресою http://court.gov.ua/sud1622/з зазначенням індивідуального номеру провадження.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Третя особа: - Служба у справах дітей по Московському району департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради, місце знаходження: м.Харків, вул.Руслана Плоходькка, 3, .

Суддя О.І.Шевська