Справа № 541/1345/22
Номер провадження 2/541/622/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 вересня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого -судді Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, -

установив:

12 липня 2022 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 ..

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровані її доньки - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які не є співвласниками вказаного будинковолодіння та не проживають в ньому з 2005 року.

На даний час наявність реєстрації відповідачів в будинку обмежує права позивача, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено перше судове засідання.

Ухвалою суду від 19.09.2022 суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є одноособовим власником будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно з довідками Виконавчого комітету Миргородської міської ради ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зареєстровані за вищевказаною адресою. (а.с.19-21).

Згідно довідки виданої головою вуличного комітету від 20.06.2022 року, відповідачі не проживають у вказаному житлі з 2005 року (а.с.10).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не проживають у будинку протягом останніх сімнадцяти років, то вони, являються такими, що втратили право на користування вищевказаним житловим приміщенням.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 необхідно визнати таким, що втратили право на користування приміщенням будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Зважаючи, що при відкритті провадження судом було звільнено позивача від сплати судового збору, судові витрати у виді судового збору розміром 992, 40 грн підлягають стягненню з відповідачів на користь держави.

Керуючись ст. 405, 826 ЦК України, ч. 1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 12, 259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 .

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати у розмірі 330,80 грн з кожної окремо.

Відповідачі можуть подати письмову заяву про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. А. Городівський