РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Мартьянової С.М.

при секретарі Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням посадової особи органу державної влади, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка була уточнена, до відповідача Управління патрульної поліції у м. Львові про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням посадової особи органу державної влади.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 травня 2018 року відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення БД №051842 в якому інспектор управління патрульної поліції у Львівській області Лаврик П.В., звинуватив його в тому, що він не встежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого скоїв наїзд на бетонні блоки, не надавши жодних підтверджень своїм словам, не зафіксувавши перевищення швидкості та не опитавши свідків, які на той час перебували в автомобілі.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 31.07.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 , як водій, по даній справі, своїми діями жодним чином не порушив вимог п.12.1 ПДР. Суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та закрив провадження.

Отже, інспектор Лаврик П.В., скориставшись своїм службовим становищем, не лише завдав позивачу моральної шкоди, а й заподіяв великих матеріальних збитків, вилучивши у ОСОБА_1 посвідчення водія.

Позивач є пенсіонером, пенсія складає 1432,00 грн., позивач працював на посаді водія в польській фірмі, де заплата в середньому складала 6000,00 злотих в місяць. Завдяки неправомірним діям інспектора, позивач втратив роботу. Заробіток за два місяці, які не зміг працювати із-за відсутності посвідчення водія. Складає 12000,00 злотих, що еквівалентно на той час 94000,00 грн.

Окрім того, позивач вказує, що інспектор також є винним у недбальстві. Бетонні блоки були усунуті з дороги на наступний день, після того, як в них заїхав ще один автомобіль.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09.10.2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП у Львівській області ДПП Лаврика П.В. про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням посадової особи органу державної влади передано на розгляд Франківського районного суду м. Львова в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України, у зв`язку з непідсудністю справи Личаківському районному суду м. Львова.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 21.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 інспектора патрульної поліції у Львівській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням посадової особи органу державної влади залишено без руху.

Надано позивачу строк тривалістю 5 днів з дня отримання ухвали для усунення наведених недоліків, інакше заява буде вважатися неподаною та буде повернута.

13.03.2019 року на виконання вимог вищевказаної ухвали суду позивачем була надана уточнена позовна заява, із зазначенням у якості відповідача УПП у Львівській області.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2019 року визначено головуючого суддю Мартьянову С.М.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15.11.2019 року відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

17 грудня 2019 року на електрону пошту суду надійшов від представника відповідача відзив на позовну заяву, в якому останній посилається на наступні обставини.

Так, постановою Личаківського районного суду м. Львова від 31.07.2018 року констатовано факт відсутності порушення вимог п.12.1 ПДР в діях позивача. Адже, попереджувальний дорожній знак був встановлений з порушенням ПДР. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як свідчить зміст постанови, будь-яких порушень порядку застосування заходів забезпечення адміністративного провадження, зокрема порушення порядку тимчасового вилучення посвідчення водія, а також порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст. 265-1 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Вказані норми підтверджують той факт, що дії відповідача повністю відповідають вимогам законодавства у сфері адміністративної відповідальності.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. (ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України)

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. (ст. 1174 ЦК України)

Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення є протиправність рішення, дії чи бездіяльності, який в даному випадку відсутній.

Недоведеною позивачем і сума коштів, яка заявлена як майнова шкода у розмірі 94000,00 грн. Оскільки, позивачем на підтвердження цього не надано жодних належних, достатніх та достовірних доказів цього.

Окрім того, належним відповідачем буде орган, в якому несе службу відповідач , а це Департамент патрульної поліції.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 24.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні таких.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові заяви та відзив на позовну заяву, суд приходить до наступного висновку

Судом встановлено, що 23.05.2018 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 051842, в якому вказано, що близько 01 год. 55 хв. 23.05.2018 року на 47 км автодороги Львів-Шегині в м. Садова Вишня Мостийського району Львівської області, керуючи транспортним засобом марки «Opel Monterey», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не встежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на бетонні блоки, завдавши механічних ушкоджень автомобілю, порушивши вимоги п.п. 2.3, 12.1 ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 31.07.2018 року провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. (а.с.4)

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. (стаття 16 ЦК України)

Відповідно до ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язковим елементом складу цивільного правопорушення є протиправність рішення, дії чи бездіяльності.

Згідно постанови Верховного суду від 21.10.2020 у справі №312/262/18 вбачається, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури заподіяли особі моральної шкоди.

Однак, як вбачається із матеріалів справи позивачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що дії працівників поліції по складенню протоколу про притягнення її до адміністративної відповідальності були незаконними, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування їй, заподіяної такими діями, шкоди.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, який в розумінні ст. 251 вказаного Кодексу є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 221 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення, передбаченні ст. 124 КУпАП, розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.

Складення протоколу про адміністративне правопорушення не свідчить про неправомірність дій працівника поліції при його складанні.

Як встановлено судом, Управління патрульної поліції у м. Львові не приймало будь-якого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Так, позивачем не доведено незаконності рішень, дій чи бездіяльності працівників поліції, якими їй було заподіяно шкоду, що є підставою для її відшкодування, отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідні матеріали були направлені до суду, уповноваженого розглядати справу про таке адміністративне правопорушення, який провадження у справі закрив.

Відтак доводи позивача про незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, на які він посилався як на підставу позову, є неприйнятними.

Окрім того, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що ним понесено збитків у розмірі 94000,00 грн.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України).

Таким чином, із встановлених судом обставин справи вбачається, що не було доведено належним чином наявність збитків, протиправність поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування до відповідача такої міри відповідальності як відшкодування моральної шкоди, а відтак і для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Окрім того, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду. Такими органом державної влади у спірних правовідносинах є Департамент патрульної поліції.

Оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.2 ст. 3, а у задоволені позову відмовлено, то витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись статтями 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням посадової особи органу державної влади - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області, місцезнаходження 79053, м.Львів, вул. Перфецького,19; .

Суддя Мартьянова С.М.