УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

13 вересня 2022 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Мальцев Д.О., розглянувши матеріали позовної заяви Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Арбітражного керуючого Кіцул Сергія Богдановича до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про зобов`язання вчинити дії.

Відповідно доч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення..

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Право на доступ до суду є невід`ємною складовою права на справедливий суд, передбачений частиною першою статті 6 Конвенції. Уперше поняття «право на доступ до суду» пролунало в рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (1975 року). Основним у ньому було питання про те, чи обмежується зазначений пункт цього акта гарантіями для позивача в судовому процесі, який уже ведеться, чи він гарантує також це право, тобто право ініціювати судовий розгляд і обов`язок суду розпочати і провести його. У своєму рішенні ЄСПЛ указав: «якби пункт 1 статті 6 Конвенції розумівся як такий, що стосується виключно провадження у справі, що вже розпочата в суді, Договірна держава могла б, не порушуючи цього припису, позбутися судової системи чи обмежити судову юрисдикцію щодо певних видів провадження й доручити цю справу іншим органам, які залежать від уряду. Такі невіддільні від небезпеки свавілля влади припущення мали б серйозні наслідки, що прямо суперечать згаданим вище принципам (праву на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, установленим законом). Було б неприйнятним, з позиції ЄСПЛ, якби пункт 1 статті 6 Конвенції детально визначав процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечуючи того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, тобто доступ до суду. Характеристики справедливості, публічності й оперативності судового провадження були б марними за його відсутності».

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір, і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У частині першій статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У своєму позові позивач просить: зобов`язати АТ «ВТБ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової Ірини Олександрівни внести до кошторису витрат АТ «ВТБ Банк» та подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб кошторис витрат АТ «ВТБ Банк» з внесеною основною грошовою винагородою арбітражного керуючого Кіцул С.Б. за виконання повноважень розпорядника майна у справі № 911/73/17 про банкрутство ТОВ «Гарант-Житло» у розмірі 213 343, 29 грн. та відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням повноважень розпорядника майна у справі № 911/73/17 у розмірі 4 845, 29 грн., що підтверджені ухвалою Господарського суду Київської області від 04.09.2019 у справі № 911/73/17 та зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити кошторис витрат АТ «ВТБ Банк» з внесеними основною винагородою арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна у справі № 911/73/17 про банкрутство ТОВ «Гарант-Житло» у розмірі 213 343, 29 грн. та відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням повноважень розпорядника майна у справі № 911/73/17 у розмірі 4 845, 29 грн., що підтверджені ухвалою Господарського суду Київської області від 04.09.2019 у справі № 911/73/17 та виплатити на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 відповідну заборгованість в загальному розмірі 218 818, 58 грн., стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 992, 40 грн.

Підставою для звернення до суду позивача з вказаним позовом стало те, що Уповноваженою особою Фонду було відмовлено арбітражному керуючому Кіцул С.Б. у виплаті основної винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна, та витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням повноважень розпорядника майна ТОВ «Гарант-Житло» у справі № 911/73/17 про банкрутство за заявою АТ «ВТБ Банк» на загальну суму 218 188, 58 грн. з тих підстав, що зазначені витрати Банку, в якому введено процедуру ліквідації, не відносяться до переліку витрат, що безпосередньо пов`язані із здійсненням ліквідації Банку, а тому підлягають задоволенню виключено у порядку черговості згідно із ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1-3 ст. 10 Кодексу України з процедур банкрутства (чинного на момент звернення позивача із вказаним позовом до суду), арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника. Одна й та сама особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Кодексу. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Кодексом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника. Сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному у цій частині. Сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна (положення ч. 2 ст. 115 Закону).

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень керуючого санацією, ліквідатора. Право вимоги арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) на додаткову грошову винагороду виникає з дня фактичного надходження до боржника стягнутих на його користь активів чи їх частини, які на день відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство перебували у третіх осіб, або з дня фактичного повного або часткового погашення вимог конкурсних кредиторів пропорційно до їх обсягу (ч. 3 ст. 115 Закону).

Сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв`язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника (ч. 5 ст. 115 Закону).

При цьому, відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи -підприємці, фізичні особи, якіне є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами пункту 10, 15 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої, пункту 5 частини п`ятої статті 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення діяльності Фонду складає проект кошторису витрат Фонду та подає його на затвердження адміністративній раді Фонду. Виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку: затверджує кошторис витрат банку, пов`язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку.

Враховуючи вищенаведені норми обов`язок щодо складення та виконання кошторису витрат банку, пов`язаного із ліквідацією банку, а також на затвердження кошторису витрат банку, пов`язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку покладено на Фонд та уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 761/4442/17, згідно з яким Уповноважена особа Фонду у частині реалізації повноважень Фонду щодо банку, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, виконує повноваження органу управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, та повноваження Фонду при реалізації повноважень Фонду, пов`язаних з ліквідацією неплатоспроможного банку. Одним із яких є формування реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Враховуючи наведене, а також те, що основна винагорода арбітражного керуючого не є за своєю суттю заробітною платою, при цьому, арбітражний керуючий звертається з вказаним позовом у зв`язку із здійсненням ним своєї професійної незалежної діяльності до Фонду гарантування вкладів фізичних та його посадових осіб щодо незгоди з прийнятим відповідачами рішенням щодо невиплати грошової винагороди позивачу, суд дійшов висновку, що вказані вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, враховуючи суб`єктний склад учасників процесу, форму захисту порушеного права та характер (юридичний зміст) спірних відносин, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки вказаний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 13, 19, 186, 353-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за позовною заявою Арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ВТБ Банк» Стрюкової Ірини Олександрівни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Акціонерного товариства «ВТБ Банк» про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Суддя: