Номер провадження: 22-ц/813/8236/22
Справа № 2-2656/2006
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

05.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Семиженка Г.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2006 року Ізмаїльський міськрайонний суд в Одеській області ухвалив у зазначеній справі рішення, яким вирішив:

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 17/29 частин будинку по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 12/29 частин будинку по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 433 кв.м., а за ОСОБА_2 на 432 кв.м., залишивши 15 кв.м. земельної ділянки з виділених їм часток у сумісне користування.

Провести між сторонами поділ будинку в натурі та виділити ОСОБА_3 із житлового будинку літ. «А» квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з приміщень 1-І, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 площею 23,6 х 100 : 49,7 = 47,5% х 12290 на 5838 грн; веранду літ. «а» на 3311 грн; тамбур літ. «а2» на 682 грн; сарай літ. «Б» на 707 грн; літ. Кухню літ. «В» на 4577 грн; сарай літ. «Ж» на 276 грн., сарай літ. «Е» на 317 грн.; вбиральню літ. «З» на 16 грн.; ворота та хвіртку №1 (частину) на 265 грн.; огорожу №2 на 404 грн.; водопровід №4 (частину) на 116 грн.; мощення №3 (частину) на 150 грн.; огорожу №6 на 808 грн. всього на 17 467 грн., що складає 17/29 частин будинку та земельну ділянку, площею 433 кв.м., з яких 15 кв.м. у сумісне користування.

Виділити ОСОБА_2 у власність із житлового будинку літ. «А» квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з приміщень №2-1, 2-2, 2-3, площею 26,10100:49,7 = 52,5% х 12290, вартістю 6452 грн., навіс літ. «а» на 87 грн.; сарай літ. «Г» на 562 грн., вбиральню літ. «Д» на 31 грн., гараж літ. «К» на 4098 грн.; Ѕ частину воріт та хвіртки №1 на 265 грн.; Ѕ частину водопроводу №4 на 116 грн.; огорожу №6 (частину) на 808 грн.; частину мощення №3 на 149 грн.; мощення №7 на 98 грн.; мощення №8 на 95 грн. всього на 12761 грн., що складає 12/29 частин будинку та земельну ділянку, площею 432 кв.м., з яких 15 кв.м. у сумісне користування.

15 вересня 2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2006 року шляхом її направлення через установу поштового зв`язку.Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 03.10.2022р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Ізмаїльського міськрайонного суду в Одеській області від 27.04.2006 року в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 433 кв.м., а за ОСОБА_2 на 432 кв.м., залишивши 15 кв.м. земельної ділянки з виділених їм часток у сумісне користування, визнавши за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 12.11.2004 року, РНОКПП № НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на ј частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_4 та за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області 22.03.2011 року, РНОКПП № НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на ј частку земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

В іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що не погоджується з рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду в Одеській області в частині визнання за позивачами права власності на земельну ділянку та вважає його в цій частині незаконним, оскільки воно порушує право власності апелянта на Ѕ частину земельної ділянки, що не була предметом розгляду справи. Вказує, що рішенням 2 сесії ХХІУ скликання Ізмаїльської міської ради від 22.05.2002 року було безкоштовно передано їй та ОСОБА_4 у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, площею 0,0820 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Апелянт зазначає, що після смерті ОСОБА_4 вона відмовилася від спадщини на користь дітей, які є позивачами у даній справі, крім того надала заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності.

Проте, у 2017 році при реєстрації позивачами права власності на нерухоме майно з`ясувалося, що в оскаржуваному рішенні допущено помилку у площі земельної ділянки, яка підлягає розподілу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме зазначено 0,0865 га замість належних 0,0820 га. Наведені обставини стали підставою для відмови ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у державній реєстрації прав власності на виділені рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду в Одеській області від 27.04.2006р. частини земельної ділянки, у зв`язку з чим останні звернулись до суду з новим позовом у справі №946/9105/21.

З огляду на викладене апелянт просить задовольнити її апеляцій скаргу.

Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2006р., оскільки в судовому засіданні в 2006 році участі не брала, копію рішення не отримувала, а про порушення своїх прав оскаржуваним рішенням дізналася лише в липні 2022 року у ході розгляду іншої цивільної справи №946/9105/21. З огляду на викладене вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, а строк таким, що підлягає поновленню.

Надаючи правову оцінку вказаному клопотанню на предмет його відповідності нормам процесуального права, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 була подана 15 вересня 2022 року, тому апеляційний суд при вирішенні питання щодо можливості відкриття апеляційного провадження у справі керується нормами ЦПК України у редакції, що діє на час подання апеляційної скарги.

Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Частиною другою статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Апеляційна скарга на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2006 року подана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 15 вересня 2022 року, тобто поза межами річного строку з дня складення повного тексту судового рішення.

ОСОБА_1 є стороною у цій справі, а отже є особою, залученою до участі в ній.

За змістом апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що була повідомлена про розгляд справи в 2006 році, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розгляду справи за її відсутністю.

При цьому інформації щодо пропуску строку на апеляційне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2006 року внаслідок виникнення обставин непереборної сили ОСОБА_1 не зазначає.

Враховуючи імперативний характер положень частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та те, що річний строк, визначений вказаною процесуальною нормою, є присічним і поновленню не підлягає, тому суд позбавлений у цьому випадку можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Відтак, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою після спливу річного строку з дня постановлення оскаржуваного рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року по справі № 639/5138/17.

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2006 року залишити без задоволення.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та його поділ.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча ________________ Н.В. Орловська

Судді: ________________ Л.В.Пузанова

________________ Г.В.Семиженко