Номер провадження: 22-ц/813/4338/22
Справа № 501/1772/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №501/1772/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвої Раїси Каримівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, припинення права власності, зняття з реєстрації осіб, які втратили право користування житлом, поновлення дії договору за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 1 липня 2021 року у складі судді Петрюченко М.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 6 червня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 7 березня 2012 року нотаріально посвідчено укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючою на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_1 , договір дарування, за яким ОСОБА_1 прийняла в дар кімнату з місцями загального користування за №28 в будинку АДРЕСА_1 . 21 липня 2015 року нотаріально посвідчено укладений між ОСОБА_5 , діючою на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 набула у власність кімнату з місцями загального користування за АДРЕСА_2 . Позивач ОСОБА_1 зазначила, що про договір купівлі-продажу їй стало відомо на початку червня 2019 року від ОСОБА_5 , яка повідомила, що ОСОБА_2 грошову суму за продану кімнату їй до теперішнього часу не передала. Оскільки відповідачем не дотримано істотної вимоги договору купівлі-продажу, а саме не сплачено позивачу вартість відчужуваної кімнати, то такий договір слід визнати недійсним. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 після уточнення 23 вересня 2019 року позовних вимог остаточно просила:

поновити строк для подання позовної заяви;

визнати недійсним договір купівлі-продажу кімнати з місцями загального користування за АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_5 , діючою на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К., зареєстрований в реєстрі за №3291;

припинити право власності ОСОБА_2 на кімнату з місцями загального користування за АДРЕСА_2 ;

зняти ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , 2016 року народження, з реєстрації за адресою кімнати з місцями загального користування за АДРЕСА_2 ;

відновити дію нотаріально посвідченого 7 березня 2012 року договору дарування кімнати з місцями загального користування за АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючою на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трегубенко О.С., зареєстрованого в реєстрі за №40 (т.1 а.с.2-5, 62-63).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 18 липня 2019 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.38-39).

Ухвалою Ілілчівського міського суду Одеської області від 15 жовтня 2019 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залучено до участі в справі малолітнього ОСОБА_6 , 2016 року народження, інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_2 (т.1 а.с.66-67).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що право власності на кімнату набула на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, в договорі чітко вказано, що кошти в сумі 105000,00 грн. за продаж нерухомого майна представник продавця ОСОБА_5 отримала до підписання договору, про що остання підтвердила своїм підписом у договорі, факт повного розрахунку за продану кімнату підтверджено також приватним нотаріусом Слаєвою Р.К. Твердження позивача про те, що представник продавця вказану суму не отримала є безпідставним та не підтвердженим доказами. На момент вчинення правочину між представником позивача та нею було дотримано всіх вимог, встановлених статтею 203 ЦК України, тому відсутні будь-які підстави для визнання договору купівлі-продажу як правочину недійсним. Крім того, договір посвідчено 21 липня 2015 року, перебіг строку позовної давності для оспорювання договору закінчився 21 липня 2018 року. Спірною кімнатою вона розпоряджається як власник, в спірній кімнаті зареєстровано місце проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , 2016 року народження (т.1 а.с.85-87).

Позивачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 надано відповідь на відзив, за змістом якої вона не знала про продаж кімнати ОСОБА_2 , так як своєю власністю не користувалась, кімната на підставі договору оренди, укладеного від її імені ОСОБА_5 , була в оренді ОСОБА_7 , яка довгий час там зі своєю сім`єю проживала. З огляду на це не виникало ніякої підозри, що вона вже позбавлена власності без її та її чоловіка ОСОБА_8 згоди. Тому, строк позовної давності у неї не сплинув, так як про договір стало відомо у 2019 році. ОСОБА_5 діяла з перевищенням наданих їй повноважень (т.1 а.с.109-111).

Відповідачем ОСОБА_2 надано заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких її відсутність в спірній кімнаті ніяким чином не позбавляє її права власності. Позивачем пропущений строк звернення до суду. Спірна кімната не була спільною власністю подружжя, а була особистою приватною власністю продавця, тому права ОСОБА_8 не порушено (т.1 а.с.120-122).

ОСОБА_5 , 1949 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.205, 232).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 1 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.2-9).

Висновок суду мотивовано як безпідставністю вимог, так і спливом позовної давності. ОСОБА_2 набула права власності на нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Від імені продавця ОСОБА_9 діяла ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Отже, ОСОБА_1 , уповноважуючи ОСОБА_5 довіреністю розпоряджатися належним їй нерухомим майном, діяла свідомо та бажала настання таких наслідків. Ціна договору купівлі-продажу визначена рівною 105000,00 грн., за умовами договору кошти представником продавця отримано до підписання договору. Права ОСОБА_8 спірним договором не порушено, так як спірне нерухоме майно було особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Передання ОСОБА_2 нерухомого майна в оренду не суперечить належному власнику праву розпорядження належним йому майном. Позивач звернулась до суду з позовом 6 червня 2019 року, послалась на те, що про спірний договір купівлі-продажу дізналася у червні 2019 року від ОСОБА_5 , доказів даних обставин не надала, причини пропуску строку позовної давності не поважні. Отже, ОСОБА_1 при зверненні до суду з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 21 липня 2015 року пропустила строк позовної давності, тому вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.2 а.с.12-16).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. ОСОБА_5 при укладенні договору купівлі-продажу діяла від імені ОСОБА_1 за довіреністю, ОСОБА_1 при укладенні договору присутньою не була, ОСОБА_5 її не повідомляла про намір продати майно, договір укладено за місяць до закінчення строку довіреності. ОСОБА_5 довіряла, так як остання була її свекрухою та проживала в м. Чорноморську. Про договір не знала аж до 2019 року, тому й не мала ніяких причин звертатися до суду раніше, строк позовної давності не пропустила. ОСОБА_2 за придбане нерухоме майно не розрахувалась, доказів розрахунку суду не надала. Факт того, що ОСОБА_2 придбала майно і не розрахувалась за придбане майно підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , які вказали, що ОСОБА_2 ввела в оману ОСОБА_5 , скориставшись її похилим віком, хворобами, одинокістю. ОСОБА_2 у спірній кімнаті ніколи не проживала та не була, в кімнаті майже десять років проживає свідок ОСОБА_7 з родиною, який за оренду житла сплачував ОСОБА_5 . Враховуючи той факт, що вимогами статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 повинна була сплатити 105000,00 грн. за придбання у власність майна, але таку дію не здійснила, то відповідно до статті 692 ЦК України у ОСОБА_1 є всі підстави власне відмовитись особисто від договору купівлі-продажу її власності.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що спірний договір нотаріально посвідчений, в договорі чітко вказано, що кошти в сумі 105000,00 грн. за продаж квартири представник продавця ОСОБА_5 отримала до підписання договору, про що остання підтвердила своїм підписом у договорі. Факт повного розрахунку за продану кімнату підтверджено приватним нотаріусом Слаєвою Р.К., яка посвідчила договір. Твердження ОСОБА_1 про те, що представник продавця вказану суму не отримала, є безпідставними. Між нею та представником продавця було досягнуто згоди щодо ціни спірної кімнати та порядку розрахунку, тому відповідно до положень частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним. Вимоги статті 203 ЦК України дотримано, договір купівлі-продажу був спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме передачу їй кімнати, за яку було проведено оплату за обумовлену суму. Будь-які підстави для визнання правочину недійсним відсутні. Вона на власний розсуд розпоряджається своїм майном, переданням його в оренду на підставі договору оренди №28 від 6 червня 2016 року, укладеного з ОСОБА_7 , який тривалий час зі своєю сім`єю орендував дану кімнату. У спірній кімнаті зареєстрований її малолітній син ОСОБА_6 , 2016 року народження. На даний час вона зі своєю сім`єю проживає в м. Чорноморську за іншою адресою, проте відсутність її у спірній кімнаті ніяким чином не позбавляє її права власності. Крім того, при зверненні до суду пропущений строк позовної давності (т.2 а.с.53-56).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду в його мотивувальній частині та залишенням без змін в його резолютивній частині з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно укладеного між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарована), від імені якої діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трегубенко О.С. 12 лютого 2012 року за реєстровим №40, ОСОБА_4 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_1 прийняла у дар кімнату з місцями загального користування за №28 загальною площею 19,2 кв.м, житловою площею 13,9 кв.м, в будинку АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. 7 березня 2012 року, зареєстровано в реєстрі за №977. Право власності ОСОБА_4 на відчужувану нею кімнату було підтверджено договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Стрижак З.І. 19 жовтня 2010 року за реєстровим №3385 (т.1 а.с.16, 17).

Згідно укладеного між ОСОБА_5 (представник продавця), яка діяла від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Прутяновою Л.В. 28 серпня 2012 року за реєстровим №2852, та ОСОБА_2 (покупець), ОСОБА_1 передала у власність (продала), а ОСОБА_2 прийняла у власність (купила) за обумовлену в цьому договорі грошову суму кімнату з місцями загального користування за №28 загальною площею 19,2 кв.м, житловою площею 13,9 кв.м, в будинку АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. 21 липня 2012 року, зареєстровано в реєстрі за №3291. Право власності ОСОБА_9 на відчужувану нею кімнату було підтверджено договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. 7 березня 2012 року за реєстровим №977 (т.1 а.с.13-14, 15).

Право приватної власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), розмір частки 1, на кімнату з місцями загального користування, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 21 липня 2015 року (т.1 а.с.15).

Згідно Довідки про склад зареєстрованих (сім`ї) у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Виконавчим комітетом Чорноморської міської ради 3 червня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2 , 1978 року народження, ОСОБА_6 , 2016 року народження (т.1 а.с.18).

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи за даними з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 22 грудня 2017 року по теперішній час (т.1 а.с.92).

6 червня 2016 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_5 розпоряджатися: зокрема, продати за ціну і на умовах за її розсудом належну їй кімнату за АДРЕСА_2 ; бути її представником щодо вказаного нерухомого майна. Довіреність видана з правом передоручення строком на три роки та дійсна до 6 червня 2019 року. Довіреність посвідчено приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. 6 червня 2016 року, зареєстровано в реєстрі за №1701 (т.1 а.с.22, 123).

Згідно Договору оренди житлового приміщення (кімнати в комунальній квартирі), укладеного між ОСОБА_5 (орендодавець), діючою на підставі довіреності, посвідченої 6 червня 2016 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К., та ОСОБА_7 (орендар), ОСОБА_7 прийняв у тимчасове, платне користування житлову кімнату в комунальній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; строк оренди три роки з 6 червня 2016 року (т.1 а.с.113).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК України).

Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.1 ст.657 ЦК України).

Правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України).

Загальні вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено статтею 203 ЦК України, відповідно до яких, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); тощо.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч.1 ст.204 ЦК України).

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст.237 ЦК України).

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ч.1 ст.239 ЦК України).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч.1 ст.244 ЦК України).

Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення (ч.1 ст.249 ЦК України).

Спірним є договір купівлі-продажу кімнати №28 з місцями загального користування в будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. 21 липня 2015 року, зареєстрований в реєстрі за №3291.

Спірний договір є договором купівлі-продажу нерухомого майна, тому письмова форма та нотаріальне посвідчення для такого договору в силу положень частини 1 статті 657 ЦК України є обов`язковим і в даному випадку ці вимоги закону дотримано.

Спірний договір укладено між ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_9 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Прутяновою Л.В. 28 серпня 2012 року за реєстровим №2852, та ОСОБА_2 .

Представництво ОСОБА_9 ОСОБА_5 ґрунтувалося на договорі між ними, підтвердженому довіреністю, яку було посвідчено приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Прутяновою Л.В. 28 серпня 2012 року за реєстровим №2852.

Станом на дату укладення 21 липня 2015 року спірного договору купівлі-продажу довіреність, яку ОСОБА_9 видала ОСОБА_5 та яка була посвідчена приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Прутяновою Л.В. 28 серпня 2012 року за реєстровим №2852 зі строком дії три роки, не була скасована ОСОБА_9 , як то передбачено статтею 249 ЦК України, рівно як і представництво ОСОБА_5 за цією довіреністю не було припинено в порядку статті 248 ЦК України.

Отже, у розумінні положень частини 1 статті 239 ЦК України спірний договір купівлі-продажу як правочин, вчинений представником ОСОБА_5 , припинив цивільні права та обов`язки ОСОБА_9 як особи, яку ОСОБА_5 представляла, щодо нерухомого майна, як то житлової кімнати в комунальній квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Про передбачені статтею 232 ЦК України правові наслідки правочину, який вчинено в результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною в даній справі не йдеться.

У позовній заяві як підставу недійсності правочину зазначено частину 1 статті 229 ЦК України (правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки), проте обставини, якими було обґрунтовано позов, а потому й доводи апеляційної скарги, недійсність спірного договору ОСОБА_9 пов`язує з тим, що ОСОБА_2 як покупець не сплатила за придбане нерухоме майно.

В порядку перевірки даних доводів встановлено, що згідно Звіту з оцінки майна №2015-GN5, складеного ТОВ «Полонія-2006» 22 червня 2015 року, вартість нерухомого майна житлової кімнати, розташованої за адресом: АДРЕСА_3 , визначена рівною 104270,00 грн. (п.2 Договору купівлі-продажу).

У пункті 3 Договору купівлі-продажу житлової кімнати, розташованої за адресом: АДРЕСА_3 , вказано, що «Продаж вчиняється за домовленістю сторін за суму 105000,00 (сто п`ять тисяч гривень 00 копійок), які представник продавця одержала до підписання договору, оскільки сторони встановили, що умови Договору щодо сплати ціни Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (п.3 ст.631 ЦК України). Своїми підписами під цим Договором нотаріус підтверджує факт повного розрахунку за продану кімнату і відсутність претензій будь-якого матеріального і нематеріального характеру».

Отже, за умовами Договору купівлі-продажу від 21 липня 2015 року сторони договору, як то продавець в особі представника ОСОБА_5 та покупець ОСОБА_2 ціну нерухомого майна обумовили рівною 105000,00 грн.; грошові кошти представник продавця ОСОБА_1 ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_2 до підписання договору; своїми підписами на Договорі представник продавця ОСОБА_5 , покупець ОСОБА_2 та нотаріус ОСОБА_11 , яка посвідчила правочин, підтвердили факт повного розрахунку за продану кімнату та відсутність претензій матеріального та нематеріального характеру.

Доводи ОСОБА_1 щодо несплати покупцем ОСОБА_2 грошових коштів за придбане нерухоме майно спростовані умовами Договору купівлі-продажу від 21 липня 2015 року. Посилання на те, що проведення розрахунку ОСОБА_2 не підтвердила доказами, не приймаються, оскільки закон не вимагає при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна надавати розписку про передачу/отримання грошових коштів. Діючий на той час закон не забороняв між фізичними особами розрахунок готівкою на суму, яка не перевищувала 150000,00 грн.

При наявності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу проведення/не проведення грошових розрахунків за таким, рівно як і ціна продажу, показаннями свідків, розписками тощо не доводиться.

Не передання представником продавця продавцю отриманих за продане майно грошових коштів не є підставою визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ціну продажу ОСОБА_5 з нею не узгодила, не приймаються, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що представник ОСОБА_5 , виданою їй на представництво довіреністю не була уповноважена розпорядитися майном, а саме продати за ціну і на умовах за її розсудом.

ОСОБА_1 , 1969 року народження, перебуває з 6 липня 2002 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 , 1955 року народження (т.1 а.с.112).

ОСОБА_1 житлова кімната, розташована за адресом: АДРЕСА_3 , належала на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. 7 березня 2012 року, зареєстровано в реєстрі за №977.

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Отже, у розумінні положень пункту 2 частини 1 статті 57 СК України, нерухоме майно, набуте ОСОБА_1 у власність на підставі договору дарування від 7 березня 2012 року, було її особистою приватною власністю; доводи ОСОБА_1 про порушення спірним договором купівлі-продажу прав її чоловіка ОСОБА_12 безпідставні, оскільки спірне нерухоме майно не перебувало у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_12 .

Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 21 липня 2015 року був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Правочин припинив цивільні права та обов`язки ОСОБА_1 та, відповідно, привів до набуття цивільних прав та обов`язків ОСОБА_2 щодо житлової кімнати, розташованої за адресом: АДРЕСА_3 .

За умовами Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 липня 2015 року кімната куплена на спільні кошти подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_13 та за згодою чоловіка покупця ОСОБА_13 , справжність підпису на заяві про згоду від якого засвідчена приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К. 21 липня 2015 року за реєстровим №3290 (п.6 Договору купівлі-продажу).

Право власності ОСОБА_2 на набуте на підставі Договору купівлі-продажу від 21 липня 2015 року нерухоме майно зареєстровано 21 липня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

В житловій кімнаті, розташованій за адресом: АДРЕСА_3 , зареєстровано в установленому законом порядку місце проживання ОСОБА_2 та малолітнього сина ОСОБА_6 , 2016 року народження.

Та обставина, що ОСОБА_2 з сім`єю фактично проживає в іншому житлі, а не в кімнаті АДРЕСА_2 , що у вказаній кімнаті проживає по найму сім`я ОСОБА_14 на підставі Договору оренди житлового приміщення від 6 червня 2016 року, не спростовує ні право власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно, рівно як і не зобов`язує її проживати саме у цьому житлі.

З огляду на викладене, правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21 липня 2015 року, припинення права власності ОСОБА_2 на набуте за договором нерухоме майно, зняття з реєстрації, поновлення дії договору дарування від 7 березня 2012 року відсутні.

Суд звертає увагу, що заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, що була подана 23 вересня 2029 року, містить неправильне зазначення сторін і нотаріуса, який його посвідчив, та реєстрації в реєстрі. Так, вказано у прохальній частині як позовну вимогу «Відновити дію нотаріально посвідченого Договору дарування від 7 березня 2012 року, укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_4 , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трегубенко О.С., зареєстровано в реєстрі №40 від 12 березня 2012 року» (т.1 а.с.62-63).

Такого договору немає. Наявним є укладений між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдарована), від імені якої діяла ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трегубенко О.С. 12 лютого 2012 року за реєстровим №40. Даний Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. 7 березня 2012 року, зареєстровано в реєстрі за №977.

Щодо позовної давності, то апеляційний суд зазначає наступне.

Наслідки спливу позовної давності передбачено статтею 267 ЦК України, згідно частини 4 даної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через порушення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Якщо суб`єктивне право чи інтерес відсутні, то не може йтися про позовну давність та визнання причин її пропущення поважними. Встановити наявність суб`єктивного права та факт пропущення позовної давності суд може лише розглянувши цивільно-правовий спір по суті, дослідивши всі обставини, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції розглянув цивільно-правовий спір по суті, та, встановивши безпідставність матеріально-правової вимоги, одночасно відмовив в позові з двох підстав, а саме за безпідставністю вимог та за спливом позовної давності, що не є правильним, так як позовна давність підлягала б застосуванню лише у випадку доведення порушення прав ОСОБА_9 , чого в справі не встановлено. У задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити за безпідставністю матеріально-правових вимог.

Зазначені обставини щодо підстав відмови у позові та вищевикладені доповнення обґрунтування безпідставності вимог згідно пункту 4 частини 1, частини 4 статті 376 ЦПК України є підставою зміни рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині та залишення без змін в його резолютивній частині.

Справу призначено до розгляду на 6 жовтня 2022 року ухвалою суду від 21 січня 2022 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасників справи завчасно у січні-лютому 2022 року сповіщені надісланням судових повісток та «SMS-повідомлення «Судова повістка про виклик до суду…» за зазначеними учасниками справи в заявах номерами телефону; приватний нотаріус надала заяву від 7 лютого 2022 року про розгляд справи за відсутності; клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло; правом на участь у справі в режимі відеконференції учасники справи, в тому числі й представник позивача адвокат Пасічник О.В., не скористались. Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій, відзив на апеляційну скаргу подано, в справі наявні матеріли для прийняття рішення.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 6 жовтня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Пасічник Олени Вячеславівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 1 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб приватного нотаріуса Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвої Раїси Каримівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, припинення права власності, зняття з реєстрації осіб, які втратили право користування житлом, поновлення дії договору - змінити в його мотивувальній частині шляхом доповнення обґрунтування безпідставності вимог і виключення висновків про наслідки спливу позовної давності та залишити рішення без змін в його резолютивній частині.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова