Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3034/21
Номер провадження2/711/319/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 вересня 2022 року Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді Демчика Р.В.,

при секретарі судових засідань Кофановій А.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 14.11.2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, про що зроблено актовий запис №1881. 27.11.2014 року заочним рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси шлюб розірвано. За час подружнього життя подружжям було придбано майно, що відповідно належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: квартиру АДРЕСА_3 та за згодою подружжя зареєстрована за ОСОБА_2 .. Згоди щодо розподілу квартири сторони у добровільному порядку не дійшли.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , а також стягнути судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на на квартиру АДРЕСА_3

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 22 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 22 липня 2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та представника позивача - адвокат Прядка В.М. в судове засідання не з» явилися. До початку розгляду справи подали заяву про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника. Вимоги викладені в позовній заяві підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. про ухвалення заочного рішення у справі не заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток на адресу зазначену в позовній заяві. Крім того, 17.08.2022 року на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2 до Придніпровського районного суду м.Черкаси на 16.09.202 року о 08.30 год..

Відповідач, належним чином повідомлений про місце та дату розгляду справи, відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада», по невідомим суду причинам не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив до суду не подав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ч.ч.1, 2 ст.281 ЦПК України).

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату і час судового засідання шляхом оголошення на веб-сайті "судова влада", тобто без поважних причин, не подав відзиву на позовну заяву на пропозицію суду, викладену в ухвалі судді про відкриття провадження, а позивач та представник позивача не заперечують щодо заочного розгляду справи, що вбачається із поданого суду клопотання, суд вважає, що існують умови для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 14.11.2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюбу, який рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 листопада 204 року розірвано.

В період шлюбу подружжям було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 06.10.2003 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.05.2021, номер інформаційної довідки 256293680, право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2003, посвідченого Другою черкаською державною нотаріальною конторою, номер запису 291 в книзі 28/1.

Статтею 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Норми СК України у ст.ст.57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Установлено, що спірна квартира набута подружжям в період подружніх відносин.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «[…] майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст.176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Предметом позову у даній справі є поділ майна подружжя.

Згідно консультації №372/21 від 28 квітня 2021 року щодо ймовірної вартості об`єкту нерухомості, ймовірна ринкова вартість спірної квартири могла б скласти 108380.00 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 01 січня 2021 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в Україні становить 2 270 гривень.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягає сплаті становить 1083.80 грн.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1083.80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією № 64649 від 13.05.2021 та судовий збір в розмірі 454.00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією №79285 від 17.05.2021.

З огляду на зазначене, на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 454.00 грн. та 1083.80 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_4 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_4 ) понесені нею витрати зі сплати судового збору в сумі 1083.80 грн. та 454.00 грн., а всього 1 537 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий: Р. В. Демчик