Справа №333/5813/21
Провадження №2/333/735/22
рішення

Іменем України

12 жовтня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Варнавської Л.О.

за участю секретаря судового засідання Майстро В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛУРІЯ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,-

встановив:

ТОВ «ФК «АЛУРІЯ» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № -730059 від 20.04.2020 року у розмірі 27695,64 гривень та судові витрати у розмірі 2379 гривні, посилаючись на те, що відповідно до договору позики № -730059 від 20 квітня 2020 року, укладеним між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» в особі директора Корецької Ірини Сергіївни, з однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої сторони, Відповідач отримав на умовах строковості, поворотності, платності позику в сумі 16 000 грн. Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору, загальна сума здорожчання позики за весь період її складає 19 639, 60 грн. Cтрок позики за договором складає 31 день, позика має бути повернута до 20 травня 2020 року.

Відповідач всупереч умовам Договору кошти позичальнику у встановлений строк не повернув.

01 вересня 2020 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛУРІЯ» був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу № 2020-09-1А, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Є ГРОШІ КОМ» передала ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛУРІЯ» усі права вимоги за грошовим зобов`язанням, що виникло з договору позики № -730059 від 20 квітня 2020 року.

Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору факторингу, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛУРІЯ» зайняла місце кредитора у зобов`язанні, що виникло внаслідок укладення Відповідачем Договору позики №-730059 від 20 квітня 2020 року.

Станом на 16 серпня 2021 року сума до повного погашення заборгованості за Договором позики № -730059 від 20 квітня 2020 року складає: 27 695, 64 грн., яка складається з наступного: сума позики - 16 000 грн.; сума відсотків в межах строку позики - 9 563, 20 грн.; сума відсотків за неправомірне користування позикою - 0 грн., сума відсотків комісії за користування позикою - 0 грн., інфляційне збільшення згідно зі ст. 625 ЦК України за період заборгованості - 1 672 грн. 60 коп., 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України за період заборгованості - 459 грн. 84 коп.

Позивач зазначає, що на даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, що є порушенням законних прав ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛУРІЯ».

Ухвалою від 25.08.2021 року суддя прийняла позовну заяву до свого провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

12.01.2022 року представником відповідача адвокатом Швець-Хомутовою О.О. було надано клопотання із вимогою відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що Позивачем не надані докази суду що Відповідач надавав Товариству засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують його особу чи містять іншу інформацію стосовно особистості Відповідача. Жодні додатки до позову не містять підтвердження щодо перерахування коштів ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ» на рахунок, який належить Відповідачу.

Крім того представником відповідача зазначено про те, що додатки до позовної заяви не містять підтверджень, чи отримував Відповідач кошти в сумі 16000 грн. на свою картку, що є головною умовою договору позики № - 730059 від 20 квітня 2020 року та договору про надання фінансових послуг факторингу №2020-09-1А від 01.09.2020. Позивач не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст.76ЦПК України про те, що договір позики був укладений у електронній формі в порядку, регламентованому Законом України "Про електронну комерцію".

Крім зазначеного вище, в додатках до позовної заяви, договір позики № -730059 від 20 квітня 2020 року, додаток 2, договір № 43067861_07/10/19 Правила про надання коштів, не належним чином завірені, а договір про надання фінансових послуг факторингу №2020-09-1А від 01.09.2020 містить виправлення та викрислення, які впливають на правомірність та законність такого документа, як на підставу доказування.

Ухвалою суду від 12.01.2022 року витребувано у ТОВ «ФК «АЛУРІЯ» оригінал договору № -730059 від 20.04.2020 року та договору про надання послуг фінансових послуг факторингу №2020-09-1А від 01.09.2020 р. Витребувано у ТОВ «ФК «АЛУРІЯ» докази належності карти номер НОМЕР_1 ОСОБА_1

01.07.2022 року ухвалою суду повторно витребувано у ТОВ «ФК «АЛУРІЯ» оригінал договору № -730059 від 20.04.2020 року та договору про надання послуг фінансових послуг факторингу №2020-09-1А від 01.09.2020 р. Витребувано у ТОВ «ФК «АЛУРІЯ» докази належності карти номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Зазначені ухвали суду були направлені позивачу на поштову адресу зазначену у позові, а також на офіційну електронну адресу позивача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі (а.с.37, 44, 50).

Відповідач ОСОБА_1 надав клопотання про розгляд справи без його участі, підтримав заперечення проти позову, які були викладені у клопотанні від 12.01.2022 року його представником.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, з обґрунтувань позивача вбачається, що 20.04.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ» було укладено договір № -730059.

Позивач надав до справи роздрукований текст вказаного договору (а.с. 9-13)

Відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу позику в розмірі 16000 грн. строком на 31 день, дата повернення позики - до 20.05.2020 року. Договором визначено умови надання позики, зокрема що: відсотки за правомірне користування позикою становлять 1,39 % від суми позики щоденно. Також, згідно з п.1.5.2. Договору позики, у випадку неповернення всієї суми позики в строк, встановлений п.1.3. Договору, здійснюється нарахування процентів за неправомірне користування позикою у розмірі 1.39% від суми неповернутої позики за кожен день прострочення, що складає 507,35% річних. Такі проценти нараховуються у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Крім того, додатково до основних процентів, Позичальник зобов`язаний сплатити 3.00% за неправомірне використання коштів від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки Позичальника збільшуються на 2 %.

Згідно з п. 1.4.1. Договору позики комісія за обслуговування позики складає 0,15% від суми позики щоденно.

Вказаний договір було укладено в електронному вигляді у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно позову та договору № -730059 від 20.04.2020 року зазначено про те, що запозичені кошти перераховані на карту відповідача НОМЕР_1 (п.п.1.1. Договору).

На підтвердження виконання умов договору, позивач не надав суду підтвердження, того, що проведено операцію по зарахування коштів на картку позичальника НОМЕР_1 .

Також відсутні докази того, що карта № НОМЕР_1 належить саме відповідачу ОСОБА_1 .

Згідно п.2.1.1.2 договору позики Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ», є невід`ємною частиною договору позики.

Позивач не надав суду Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ», що є невід`ємною частиною договору позики.

Згідно документів долучених до позову вбачається, що 01.09.2020 року між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» та ТОВ «ФК «Алурія» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 2020-09-1А, згідно якого «Є Гроші Ком» відступило право вимоги за договором позики від 20.04.2020 року №-730059, укладеним між ТОВ «ФК «Є Гроші Ком» та ОСОБА_1 , а ТОВ «ФК «Алурія» набуло прав кредитора за зобов`язання, що виникли із зазначеного договору позики. Відповідно до умов зазначеного договору факторингу, ТОВ «ФК «Алурія» було передано всі документи, що підтверджують зобов`язання боржника перед кредитором. До вказаного договору факторингу надано акт прийому передачі прав вимог.

Проте позивачем не надано доказів на виконання умов п. 1.1. Договору факторингу №2020-09-1А від 01.09.2020, а саме підтвердження передання ТОВ «ФК «АЛУРІЯ» грошових коштів в розпорядження ТОВ «ФК «Є ГРОШІ» у якості плати за відступлення права грошової вимоги до боржників. Це позбавляє суд можливості з`ясувати підстави і умови переходу права вимоги від первісного кредитора, а наступні договори є похідними від вказаного вище Договору факторингу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та sms -повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, який суд апеляційної інстанції застосовує у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Таких доказів матеріали справи не містять

У наданому до справи договорі зазначено, що відповідач його підписав цифровим підписом, однак належних, допустимих та достатніх доказів цього факту у розумінні ст. 76 ЦПК України, а також - отримання та погодження із пропозицією укласти такий договір та про отримання грошових коштів - до суду не було надано.

Ухвалами суду від 12.01.2022 року та 01.07.2022 року витребовувались у ТОВ «ФК «АЛУРІЯ» оригінал договору № -730059 від 20.04.2020 року, договору про надання послуг фінансових послуг факторингу №2020-09-1А від 01.09.2020 р. та докази належності карти номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 .

Проте, зазначені ухвали суду виконанні не були.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач вказані приписи Кодексу не виконав. Зокрема, він не надав суду: документальне підтвердження фактичного надання кредиту позивачем, а саме те, що проведено операцію по зарахуванню коштів на картку позичальника НОМЕР_1 ; належності зазначеної карти ОСОБА_1 , Правила надання грошових коштів у вигляді позики факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ», які згідно договору позики є невід`ємною частиною договору позики; копію електронної заяви ОСОБА_1 з особистого кабінету; повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики, яке повинне містити гіперактивне посилання.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, чи взагалі отримував ОСОБА_1 з 20.04.2020 року кошти в сумі 16000 грн. на картку № НОМЕР_1 , що є головною умовою договору позики № -730059 від 20 квітня 2020 року та договору про надання фінансових послуг факторингу №2020-09-1А.

Крім того, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, які саме Правила надання грошових коштів діяли на час укладення договору позики та чи співпадають вони з умови Договору у наданій суду редакції станом на 20.04.2020 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.79,80 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Отже, з огляду на те, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, саме на банк покладається обов`язок дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора.

Виходячи з вищевикладеного, пред`явлений позов не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджується належними та беззаперечними доказами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.10,12,81,141,264,265,273,279,280,282,352,354 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛУРІЯ» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 12.10.2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська