Справа №461/4012/22
провадження №2/461/1135/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

04 жовтня 2022 року м.Львів Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кротової О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Ігнат Т.І.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих грошових коштів та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Михаленко О.С., 04.08.2022 звернулась в суд із позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №74546 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 09.10.2020 про звернення стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором №117582325 від 22.06.2019 в розмірі 35 067,80 грн., а також 1 200 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Окрім цього, просить стягнути із відповідача на її користь, в порядку повернення, безпідставно стягнуті за виконавчим написом грошові кошти в розмірі 4 915, 80 грн., 7 000 грн. моральної шкоди та 25 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. на підставі виконавчого напису №74546, вчиненого 09.10.2020, було відкрито виконавче провадження №64385893. Вважає, що вказаний вище виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, з огляду на таке. Позивачка ОСОБА_2 дізналась про існування кредитного договору, укладеного від її імені, і, як наслідок вчинення виконавчого напису та відкриття виконавчого провадження, із заблокованих її карткових рахунків та неправомірного списання із її пенсії коштів. Вона особисто будь-який кредитний договір не підписувала, однак, враховуючи специфіку роботи відповідача, можна припустити, що такий кредит міг бути виданий онлайн. Разом з тим, станом на 22.06.2019 у ОСОБА_2 не було жодного ключа до електронно-цифрового підпису, а тому підписати договір онлайн вона не могла. Враховуючи наведене, у відповідності до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис», оскільки позивачка не могла підписати електронний договір, відтак притягнення її до відповідальності у вигляді вчинення виконавчого напису за кредитним договором, є грубим порушенням приписів ст.61 Конституції України. Також представник позивачки зазначила, що сам виконавчий напис на сьогоднішній день може бути вчинений лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема щодо доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, в зазначеній частині втратила чинність 22 лютого 2017 року з набранням законної сили вказаною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду. Окрім цього, у виконавчому написі зазначено про наявність безспірної заборгованості відповідно до кредитного договору. Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, для одержання виконавчого напису по кредитній заборгованості подаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, як свідчать матеріали виконавчого провадження, приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано лише розрахунок заборгованості без первинних бухгалтерських документів, як того вимагає Перелік документів, відтак були відсутні підстави приватним нотаріусом вважати, що розмір заборгованості позивачки перед відповідачем є безспірним. Також представник позивачки заначила щодо неправомірності нарахування відповідачем відсотків за кредитним договором та пропущення стягувачем трирічного строку позовної давності. Позовну вимогу позивачки про стягнення безпідставно стягнутих за виконавчим написом грошових коштів в розмірі 4 915, 80 грн. мотивує ст.3 ЦК України та ст.444 ЦПК України (поворот виконання рішення). Обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, зазначила таке. Позивачка ОСОБА_2 втратила батька і саме через сімейні обставини звернулась за отриманням короткого кредиту, який намагалась погасити, однак сума, яка була оголошена до стягнення, перевищувала суму позики втричі. Вона зазнала сильних душевних страждань, оскільки є надто юною і у неї не вистачає досвіду для розуміння того, які кредитні пастки містять в собі «короткі кредити». В мирному житті до втрати батька, саме він допомагав їй та надавав поради у прийнятті тих чи інших рішень, особливо фінансових, відтак моральну шкоду вона оцінює у 7 000 грн.

Ухвалою від 05.08.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 19.08.2022 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, третім особам надано строк для подачі пояснень щодо позову та відзиву. Окрім цього, вказаною ухвалою відстрочено позивачці ОСОБА_2 сплату судового збору за дві вимоги майнового характеру до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою про витребування доказів від 19.08.2022, задоволено клопотання представника позивачки адвоката Михаленко О.С. та витребувано докази у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай О.Г. та у відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

Витребувані докази відповідно до вказаної вище ухвали уТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», надійшли до суду 09.09.2022. У заяві про долучення доказів представником відповідача ОСОБА_3 надано роз`яснення з приводу укладеного кредитного договору. Зокрема, зазначено, що договір про надання кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, визначеного Законом України «Про електронну комерцію». Вказаний договір був підписаний ОСОБА_2 із ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», однак в подальшому 28.11.2018 між первісним кредитором та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТзОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №117582325 від 22.06.2019. В подальшому, 05.08.2020 між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до відповідача перейшло право вимоги, зокрема і за кредитним договором №117582325 від 22.06.2019, укладеним між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2

03.10.2022 представником позивача надіслано через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що станом на 28.07.2022 з позивача ОСОБА_2 безпідставно стягнуті за виконавчим написом грошові кошти в розмірі 4 915, 80 грн., а саме: 903, 00 грн. - витрати виконавчого провадження, 288, 40 грн. винагорода приватного виконавця, 2 884, 40 грн. борг, 840, 00 грн. не розподілені кошти, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит приватного виконавця Пиць А.А. від 28.07.2022 та відомостями ГУ ПФУ у Львівській області від 22.07.2022р. щодо відрахування заборгованості з пенсії ОСОБА_2

19.09.2022 та 04.10.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. надіслано відповіді на запити, згідно яких у межах виконавчого провадження №64385893 від 05.02.2021 за виконавчим написом №74546 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 09.10.2020, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості, приватним виконавцем стягнуто загальну суму 4 915, 80 грн., з яких: 903, 00 грн. - витрати виконавчого провадження, 364, 76 грн. винагорода приватного виконавця, 3 648, 04 грн. основний борг.

У судовому засіданні 03.10.2022 представник позивачки адвокат Михаленко О.С., яка брала участь у справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів поза межами приміщення суду, за допомогою системи «EASYCON», позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, просила позов задовольнити, не заперечила щодо ухвалення у справі заочного рішення.

У зазначений відповідачу ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» строк в ухвалі від 19.08.2022 про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження у справі, суду не надано відзив на позовну заяву, у судове засідання представник відповідача не з`явився повторно, повідомлявся про дату, час та місце проведення такого.

Треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович та приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович у судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи.

У зв`язку з наведеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідившиматеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис №74546 щодо звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором №117582325 від 22.06.2019 в розмірі 35 067,80 грн., а також 1 200 грн. плати за вчинення виконавчого напису.

Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. 05.02.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №74546, вчиненого 9 жовтня 2020 року та розпочато процедуру примусового виконання.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 6 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

У відповідності до правового висновку, висловленого у п.34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

З копії зазначеного виконавчого напису вбачається, що такий було видано нотаріусом зокрема на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зазначений пункт - «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» передбачає документи, що додаються для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

При цьому як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема щодо доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, в зазначеній частині втратила чинність 22 лютого 2017 року з набранням законної сили вказаною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду. Оскільки постанову № 662 в судовому порядку визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2 Переліку, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З наведеного вбачається, що вчиняючи 09.10.2020 виконавчий напис №74546, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Окрім цього, всупереч наведеним вище нормам, стороною відповідача не надано суду докази, які свідчать про безспірність заборгованості боржника ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачкою доведені обставини, на які вона посилається, як на підставу своєї позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню. Уся сукупність зібраних по справі доказів підтверджує викладені в позовній заяві обставини в цій частині, відтак слід визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №74546 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 09.10.2020.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, слід зазначити таке.

За змістом статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володiння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

При цьому, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

За таких обставин, враховуючи те, що виконавчий напис приватного нотаріуса №74546 від 09.10.2020 є таким, що не підлягає виконанню, а отже, відпала підстава, на якій ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло кошти від позивачки, внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням такого виконавчого напису. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року в справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року в справі № 910/1531/18.

Позивачкою ОСОБА_2 заявлено позовну вимогу про повернення безпідставно стягнутих коштів в сумі 4 915,80 грн.

Разом з тим, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають безпідставно набуті кошти в розмірі 3 648,04 грн., оскільки згідно із наданою інформацією приватним нотаріусом виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. 15.09.2022 за №9628 та 04.10.2022 за №11616, у межах виконавчого провадження №64385893 від 05.02.2021, приватним виконавцем стягнуто 903,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій, 364,76 грн. винагороди приватного виконавця, а 3 648,04 грн. боргу, який перераховано на користь стягувача ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, слід зазначити таке.

Згідно із частинами 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (далі Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності, обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 78 ЦПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Душевні страждання, на які вказує позивачка у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, суду не надано жодного доказу в підтвердження спричинення моральної шкоди позивачці, відтак в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведене, з відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» в користь позивачки ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплачений останньою при поданні позовної заяви до суду за позовну заяву немайнового характеру, а саме визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Окрім цього, ухвалою від 19.08.2022 було відстрочено позивачці ОСОБА_2 сплату судового збору за дві позовні вимоги майнового характеру до ухвалення рішення у даній справі.

Оскільки у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено, слід стягнути з останньої в дохід держави 992 грн. 40 коп. судового збору.

Крім цього, із відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» в дохід держави слід стягнути 736 грн. 47 коп. судового збору, а з позивача ОСОБА_4 в дохід держави слід стягнути 255 грн. 93 коп. судового збору, що пропорційно відповідатиме задоволеній та відмовленій частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів в ході виконання виконавчого напису (3 648,04 х 992,40 / 4 915,80; (4 915,80 3 648,04) х 992,40 / 4915,80).

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правнику допомогу адвоката, слід зазначити таке.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Встановлено, що правнича допомога надавалась позивачці ОСОБА_2 адвокатом Михаленко Л.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 31.05.2007 №2933, видане Київською міською КДКА на підставі рішення №10-30-10 від 31.05.2007; ордер серії АА №1222805 від 18.07.2022) на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги №36/ПД від 18.07.2022. Стороною позивача подано суду договір про надання правової допомоги, виписку з банківського рахунку позивачки за 04.08.2022 щодо оплати гонорару по договору №36/ПД від 18.07.2022, а також акт надання правової (правничої) допомоги №1 до договору від 18.07.2022, відповідно до яких загальний розмір гонорару за надання правової допомоги складає 12 500 грн.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що в даному випадку наявна неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 7 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивачки, яка була змушена до залучення професійної допомоги адвоката.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 74546 приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 09.10.2020 про звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором №117582325 від 22.06.2019 в розмірі 35 067,80 грн., а також 1 200 грн. плати за вчинення виконавчого напису.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_2 3 648 (три тисячі шістсот сорок вісім) грн. 04 коп. безпідставно стягнутих коштів за виконавчим написом.

В частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_2 1267 (одної тисячі двісті шістдесят сім) грн. 76 коп. витрат виконавчого провадження та винагороди приватного виконавця відмовити.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на користь ОСОБА_2 судові витрати: 992грн. 40 коп. судового збору та 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 7 992 грн. 40 коп.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» в дохід держави 736 грн. 47 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 992 грн. 40 коп. судового збору та 255 грн. 93 коп. судового збору, а всього 1248 грн. 33 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 05.10.2022.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», , м.Київ, б.Верховної Ради, 34, офіс 511.

Третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 35.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович, м.Львів, вул. Янева, 23, під.1, офіс 1.

Суддя О.Б. Кротова