Справа № 132/1743/22
Ухвала

Іменем України

13 вересня 2022 року місто КАЛИНІВКА

Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання ГОРДІЄНКО А.М., за участі: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Тетевої-Родюк І.О., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тарасюк Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, заяву адвоката Тетевої-Родюк Ірини Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі № 132/1743/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2022р. на адресу суду надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 05.08.2022р. переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 25.08.2022р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження.

12.09.2022р. до суду надійшла заява адвоката Тетевої-Родюк І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з нього аліментів за судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 16.06.2022р. у справі №132/1244/22, на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до винесення рішення у справі.

В обґрунтування цієї вимоги зазначено, що відповідно до судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 16.06.2022р. у справі № 132/1244/22, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 15.06.2022р., і до досягнення дитиною повноліття. З моменту видачі цього судового наказу, спільна дитина сторін малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 , і перебуває на його повному матеріальному утриманні, натомість відповідач ОСОБА_2 продовжує безпідставно отримувати аліменти на дитину, присуджені судом. Необхідність забезпечення позову, на думку заявника, дозволить уникнути неправомірного стягнення коштів з доходів позивача, які останній у разі задоволення позову, не зможе собі повернути назад, оскільки відповідач офіційно непрацевлаштована в Україні.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ТЕТЕВА-РОДЮК І.А. підтримала доводи поданої заяви та просила її задовольнити, з підстав зазначених у ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ТАРАСЮК Н.Г. заперечувала проти задоволення заяви посилаючись на відсутність правових підстав для цього.

Розглянувши доводи поданої заяви, вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

05.08.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом про припинення стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 15.06.2022р., і до досягнення дитиною повноліття, що стягуються на підставі судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 16.06.2022р. у справі № 132/1244/22, який набрав законної сили.

Даний судовий наказ, на підставі якого постановою головного державного виконавця Калинівського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому району Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бабейка О.С. від 31.08.2022р. було відкрите виконавче провадження № 69750299, ОСОБА_1 не оскаржувався.

В обґрунтування поданого цивільного позову, позивач зазначив, що неповнолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту видачі судового наказу, проживає з ним і перебуває на його повному матеріальному утриманні, у зв`язку з чим, подальша сплата ним аліментів на користь відповідача ОСОБА_2 , є безпідставною.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року, № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 1 статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з поданої заяви, заявник просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення аліментів за судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 16.06.2022р. у справі № 132/1244/22. Тобто, до вирішення поданого цивільного позову по суті, заявник просить фактично задовольнити позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів, шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Суд звертає увагу, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що недопустимо забезпечувати позов в тому числі шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (постанови Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 524/7234/18, від 08 грудня 2021 року у справі № 757/42929/20).

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22. грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

В даному випадку забезпечення позову шляхом зупинення виплат аліментів на дитину фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що в свою чергу призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Саме така позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року по справі N 950/2492/19, провадження № 61-11673ск20.

Обраний заявником спосіб забезпечення позову фактично зупиняє виконання судового рішення у іншій справі.

Отже, зупинення стягнення аліментів порушує права відповідача, як стягувача у виконавчому провадженні, відтак обраний заявником спосіб забезпечення позову не відповідає його меті і завданням цивільного судочинства та є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами.

З урахуванням викладеного, заява адвоката Тетевої-Родюк Ірини Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі №132/1743/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, не підлягає до задоволення.

Твердження щодо безпідставності стягнення з позивача аліментів на користь відповідача, що може призвести до порушення права позивача та неповнолітньої дитини на належне матеріальне забезпечення, є, по суті, поясненнями щодо позовних вимог, які можуть бути враховані судом під час вирішення справи, а не на стадії вирішення питання щодо забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 153 ЦПК України, про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно частини 10 статті 153 ЦПК України, ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст.149-153, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвокату Тетевій-Родюк Ірині Олександрівні, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі № 132/1743/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання апеляційної скарги.

Суддя