Номер провадження: 22-ц/813/282/22
Справа № 521/89/13- ц
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Шкодіної Любові Василівни, представника ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року про залишення без задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, постановленупід головуванням судді Мазун І.А., повний текст ухвали складений 26 квітня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Малиновська державна нотаріальна контора у м. Одесі про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкування,-

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Малиновська державна нотаріальна контора у м. Одесі про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкування, за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначила, що на адвокатські запити були надані наступні відповіді: з ПАТ «Будівельно-монтажного управління №26 Одесабуд» від 14 жовтня 2014 р. про те, що ОСОБА_3 , мати ОСОБА_2 , працювала з 10.06.1969 р. по 07.04.1983 р. бетонником-штукатуром та мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , та мала дві доньки; з Щербатівської ЗОШ І-ІІ ступеню про те, що ОСОБА_4 дійсно вступила до 1 класу в 1986 році та згодом вибула по місцю проживання батьків та інформація щодо дати вибуття та батьків відсутня.

Також ОСОБА_1 посилалася на те, що в період хвороби ОСОБА_3 та після її смерті вихованням ОСОБА_5 займалася її старша сестра ОСОБА_6 , 1961 р.н. Також ОСОБА_1 надала відповідь комунальної установи «Пологовий будинок № 2» від 31 жовтня 2014 року № 01-07/487 про те, що ОСОБА_3 (1941 року народження) ІНФОРМАЦІЯ_1 в КУ «Пологовий будинок № 2» дитину не народжувала. На думку ОСОБА_1 отримана нею інформація, на яку вона посилається в своїй заяві, не була їй відома на час розгляду справи, суперечить показанням свідків, які були допитані в судовому засіданні при розгляді позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи - П`ятої одеської державної нотаріальної контори про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкування свідки дали неправдиві свідчення про те, що позивачка постійно мешкала за місцем проживання свого батька ОСОБА_7 , а отже є нововиявленими обставинами, що є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишена без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Шкодіна Л.В., представник ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, винести ухвалу, якою заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами направити до суду першої інстанції для продовження розгляду,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції належним чином не досліджені обставини, на які посилалась ОСОБА_1 у своєї заяві та не надано належної правової оцінки її доводам, які містять всі ознаки для перегляду рішення суду за новоявленими обставинами.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Бузова Т.Г., представник ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки ОСОБА_1 , подаючи заяву про перегляд рішення суду, подала нові докази, які не мають вирішального характеру, що було доведено в судовому засіданні при перегляді справи. Вважає ухвалу законною, обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Учасники справи про призначене судове засідання на 05 жовтня 2022 року були сповіщені належним чином, шляхом направлення повідомлення на електронні адреси, які зазначені у клопотанні представника ОСОБА_1 , адвоката Шкодіної Л.В., надісланим на адресу апеляційного суду, та відзиву, поданим представником ОСОБА_2 , адвокатом Бузової Т.Г. (а.с. 134, 169, 170, 149, 157 т. 4).

Від адвоката Бузової Т.Г., представника ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю сторін (а.с. 202-203 т. 4).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, щообставини, на які посилається ОСОБА_1 в своєї заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не є нововиявленими, а є переоцінкою доказів, які були підставою для постановлення рішення суду.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - П`ятої одеської державної нотаріальної контори про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкування позов ОСОБА_2 був задоволений в повному обсязі та встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , визнано ОСОБА_7 батьком ОСОБА_2 , визнано за ОСОБА_2 право на спадкування після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційна скарга ОСОБА_1 була відхилена, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 червня 2014 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 20 серпня 2014 року залишені без змін.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 зазначила про те, що вона отримала інформацію, яка не була їй відома на час розгляду справи та суперечить показанням свідків, які були допитані в судовому засіданні при розгляді позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи - П`ятої одеської державної нотаріальної контори про встановлення факту батьківства та визнання права на спадкування та свідки дали неправдиві свідчення про те, що позивачка постійно мешкала за місцем проживання свого батька ОСОБА_7 , а отже є нововиявленими обставинами, що є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року за клопотанням позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката Бузової Т.Г., про що не заперечувала ОСОБА_1 у справі була призначена посмертна судово-медична генетична експертиза, на вирішення якої було поставлене питання - чи являється ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком ОСОБА_2 .?

Знаданого висновку експерта № 162 вбачається: «Відповідно до законів успадкування, генотип дитини повинен містити один алель кожного локусу від матері і один батька. Молекулярно-генетичним аналізом ДНК зразка рідкої крові громадянки ОСОБА_2 та фрагменту скріплення черепу, відібраного під час ексгумації трупа ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено: для кожного з досліджених SRT-локусів в генотипі громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виявляється алель умовного батьківського походження, якій формально співпадає з алелем в генотипі передбачуваного батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: D8S1179-12; D21S11-28; D7S820-12; CSF1PO-10; D3S1358-16; НОМЕР_1 ; D13S317-11; D16S539-12; D2S1338-23; D19S433-14; vWA-16; TPOX-11; D18S51-22; D5S818-11; FGA-21. Проведена оцінка вірогідності результатів генетичного аналізу вказує на те, що такий збіг можна вважати закономірним, тобто зумовленим кровним спорідненням між заявленим передбачуваним батьком та дитиною, з ймовірністю не нижче 99,98%. Таким чином, молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , може являтися біологічним батьком громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з ймовірністю 99,98%; таким чином, батьківство практично доведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», указується, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у даній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Судом були взяті до уваги пояснення повторно допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснили, що їм безпосередньо відомо про те, що мати ОСОБА_2 проживала тривалий час разом з ОСОБА_7 , вони піклувалися один про одного, вели спільне господарство та від цих відносин народилася ОСОБА_14 , яку ОСОБА_7 визнавав своєю донькою, піклувався про неї та разом з нею проживав до смерті її матері ОСОБА_3 .

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи судом не є нововиявленими обставинами, а тому й не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Судом вірно встановлено, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 в своїй заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами мають доказове значення, і тому не призведуть до постановлення іншого рішення по справі, яка переглядається, і не можуть вплинути чи змінити юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси, та залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, яке просить переглянути за нововиявленими обставинами заявник.

Враховуючи те, щопосилання заявника на нововиявлені обставини є саме переоцінкою доказів, які слугували підставою для постановлення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.06.2014р., яке набрало законної сили, а отже ці обставини не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, і що цей доказ є вирішальним.

Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що обставини, вказані у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, не є такими, які процесуальним законом визнаються нововиявленими у розумінні вимог статті 423 ЦПК України.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 травня 2022 року у справі № 233/3880/19(провадження № 61-18160св21) та від 29 червня 2022 року у справі № 2508/5073/2012 (провадження № 61-18411св21).

Доводи апеляційної скарги адвоката Шкодіної Л.В., представника ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції належним чином не досліджені обставини, на які посилалась ОСОБА_1 у своєї заяві та не надано належної правової оцінки її доводам, які містять всі ознаки для перегляду рішення суду за новоявленими обставинами, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки доводи, на які посилається у своєї заяві ОСОБА_1 не є нововиявленими обставинами та не є підставами для перегляду рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Шкодіної Любові Василівни, представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 жовтня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра