ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/997/21Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 22-ц/817/799/22 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

учасників справи: представника позивача

ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №604/997/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації , ухваленого суддею Сидорак Г.Б., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Тернопільської районної державної адміністрації та ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Підволочиської районної державної адміністрації №476-од від 26 липня 2012 року «Про передачу безоплатно у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особисто селянського господарства на території Городницької сільської ради»; визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №805650, виданого 29.08.2012 року Управлінням Держкомзему у Підволочиському районі на ім`я ОСОБА_2 ; скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:004:0874, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Журавель С.С. 17.11.2015 року за №12082665.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником суміжної з відповідачем ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Городницької сільської ради. З ним межі суміжної земельної ділянки не погоджувались, а з орендарем цієї ділянки у нього постійно виникають суперечки з приводу меж. З огляду на порушення положень ст.ст. 118, 198 ЗК України, вважає, що станом на 26.07.2012 року Підволочиська РДА була позбавлена можливості приймати будь-які рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю документів, які прямо передбачені Законом для можливості прийняття такого рішення. Як наслідок, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №805650 є недійсним, оскільки виданий на підставі оскаржуваного розпорядження, а запис №12082665, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.11.2015 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Журавель С.С., підлягає скасуванню.

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Тернопільської районної державної адміністрації (юридична адреса: м. Тернопіль, майдан Перемоги,1, ), ОСОБА_2 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу про оскарження зазначеного рішення суду, в якій просить скасувати рішення Підволочиського районного суду 26 травня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Підволочиської районної державної адміністрації від 26 липня 2012 року «Про передачу безоплатно у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Городницької сільської ради»; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №805650, виданий 29.08.2012 року Управлінням Держкомзему у Підволочиському районі на ім`я ОСОБА_2 та скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :01:004:0874, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Журавель С.С. 17.11.2015 року за номером 12082665, провести перерозподіл судових витрат.

Посилається на те, що відмовляючи в позові суд помилково виходив з того, що він не обґрунтував у позовній заяві та не надав жодних доказів порушення його прав, свобод та інтересів оскаржуваним розпорядженням голови Підволочиської районної державної адміністрації від 26.07.2012р. «Про передачу безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Городницької сільської ради».

Зазначає, що він є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,0001 га, яка розташована на території Городницької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Його земельна ділянка є суміжною із земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 2 га .

Межі вказаної суміжної земельної ділянки з ним не погоджувались і при проведенні кадастрової зйомки цієї земельної ділянки чи закріпленні її меж межовими знаками він присутнім не був, внаслідок чого під час обробітку земельної ділянки в нього постійно виникають суперечки з орендарем суміжної земельної ділянки з приводу меж.

Вважає, що вказані обставини свідчать про порушення оскаржуваним розпорядженням його прав як суміжного землекористувача, оскільки з ним не було погоджено суміжні межі земельної ділянки при виготовленні відповідного проекту землеустрою, без затвердження якого спірне розпорядження взагалі не могло бути прийнято. Підволочиська РДА 26.07.2012 року на підставі заяви ОСОБА_2 мала право на прийняття рішення лише про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в ході розроблення якого мав бути виконаний комплекс робіт для визначення меж земельної ділянки та рішення про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 могло бути прийнято виключно після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який би отримав позитивний висновок Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою. Однак, як вбачається зі змісту оскарженого розпорядження, воно було прийнято лише на підставі заяви ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільська районна адміністрація просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що вимога про скасування розпорядження голови Підволочиської районної державної адміністрації від 26 липня 2012 року «Про передачу безоплатно у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Городницької сільської ради» є безпідставною. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди па погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 посилається на те, що позивач не обгрунтував у позовній заяві та не надав жодних доказів порушення його прав оскаржуваним розпорядженням голови Підволочиської районної державної адміністрації від 26 липня 2012 року. Щодо підписання акта погодження меж зазначає, що даний факт самостійного значення не має та не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок, що свідчить про відсутність таких перешкод для завершення процедури приватизації земельної ділянки.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 адвокат Покотило Ю.В. підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Представник Тернопільської районної державної адміністрації та представник відповідачки ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про день розгляду справи в судове засідання не з`явились. Від адвоката Щербатюка О.Д. надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку із тим, що він 14.09.2022 року о 10 год. як захисник буде брати участь у справі №604/997/21.

На запит Тернопільського апеляційного суду від Збаразького районного суду 14.09.2022 року надійшла відповідь за №01-06/604/113/19 про те, що призначене на 10 год. 14.09.2022 року за участю адвоката Щербатюка О.Д. судове засідання не відбулось.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, та враховуючи думку учасників справи, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у випадках, передбачених ЦПК.

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 04.08.2021 року, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,0001 га за кадастровим номером :01:004:0875, яка розташована на території Городницької сільської ради Тернопільського (колишнього Підволочиського) району Тернопільської області належить позивачу ОСОБА_1 , інформація щодо реєстрації права власності відсутня.

Згідно із відомостями, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0874 зареєстровано на відповідачку ОСОБА_2 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №805650, виданого 29.08.2012 року Управлінням Держкомзему у Підволочиському районі та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015, виданого 02.11.2015 року відділом Держгеокадастру у Підволочиському районі.

Розпорядженням голови Підволочиської районної державної адміністрації №476-од від 26 липня 2012 року передано ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель резервного фонду Городницької сільської ради за межами населеного пункту. Пунктом другим вказаного рішення рекомендовано ОСОБА_2 звернутись до землевпорядної організації, яка має ліцензію на проведення землевпорядних робіт, для замовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Вищевказані земельні ділянки сторін є суміжними.

Будь-яких накладень земельних ділянок сторін ні за фактичним землекористуванням, ні по даних земельно-кадастрової документації не існує, про що підтверджує представник позивача.

При пред`явленні позову ОСОБА_1 вказував, що під час обробітку його земельної ділянки у нього постійно виникають суперечки з орендарем суміжної земельної ділянки з приводу меж, що вважає наслідком непогодження із ним меж при передачі відповідачці спірної земельної ділянки у власність.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження голови районної державної адміністрації про передачу ОСОБА_2 безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваним розпорядженням голови Підволочиської районної державної адміністрації, державним актом та реєстрацією права власності на землю за відповідачкою прав, свобод чи законних інтересів не порушено.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, тобто особа має право пред`явити у суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Cуб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до п. «б» ст. 12 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За нормами ч.ч. 6-10 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про непогодження із ним меж суміжної земельної ділянки як одну із підстав визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації.

Згідно приписів статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно із статтею 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Статтею 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі Інструкція № 376).

Згідно із пунктом 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною.

При цьому ст.198 Земельного кодексу України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки не може слугувати підставою для відмови у затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 455/856/18-а, від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, та Верховним Судом у постановах від 5 травня 2020 року у справі № 404/3048/18, від 22 жовтня 2020 року у справі № 454/805/13-а.

Посилання позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що оспорюване ним розпорядження голови Підволочиської районної державної адміністрації №476-од від 26 липня 2012 року «Про передачу безоплатно у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки порушує його права на спірну земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, оскільки з ним не погоджено межі спірної земельної ділянки не заслуговують на увагу апеляційного суду та не можуть слугувати самостійною підставою для задоволення позову з урахуванням того, що підписання акта погодження меж самостійного значення не має та не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України»).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, понесені в апеляційному суді у вигляді сплаченого судового збору покласти на позивача в межах ним понесеної суми у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на позивача в межах сум, ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2022 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.