СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/169/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2022 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Леся Олександрівна про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на квартиру

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаною заявою, в якій просить забезпечити позов до його подання шляхом встановлення заборони приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. здійснювати розподіл спадкового майна між спадкоємцями у спадковій справі № 69324092 та видавати свідоцтво про право на спадщину до набрання законної сили рішенням у справі за позовому ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах до шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на квартиру.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02.09.2022 р. визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. та справа передана судді.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та надані документи, суддя приходить до наступного висновку.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду у разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Крім того, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України.

Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону України "Про нотаріат" за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Аналогічне положення міститься у пункті 3 глави 2 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595.

Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.

Оскільки порядок зупинення вчинення нотаріальних дій визначено відповідними нормативними актами, а заявником не надано суду доказів дотримання цього порядку, тобто доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_1 , як заінтересована особа, зверталася до нотаріуса з обґрунтованою письмовою заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій, а судом направлено нотаріусу повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, суд не вбачає підстав для вжиття таких заходів судом в порядку забезпечення позову, а саме шляхом заборони нотаріусу вчиняти відповідну нотаріальну дію.

Крім того, заява про забезпечення позову подана разом з позовною заявою, при цьому заявник зазначає підстави щодо забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Таким чином, дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову шляхом встановлення заборони приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Семенюк Л.О. здійснювати розподіл спадкового майна між спадкоємцями у спадковій справі № 69324092 та видавати свідоцтво про право на спадщину до набрання законної сили рішенням у справі за позовому ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах до шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на квартиру задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що обставини, на які посилається заявник як підстави для забезпечення позову, ніяким чином не підтверджені.

З огляду на положення ч. 1 ст. 151 ЦПК України, дослідивши матеріали поданої заяви, суд вважає, що заява про вжиття заходів про забезпечення позову є необґрунтованою, тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенюк Леся Олександрівна про встановлення факту проживання однією сім`єю до шлюбу та визнання права спільної сумісної власності на квартиру залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Твердохліб Ю.О.