Справа №173/715/22
Провадження №2/173/492/2022
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Новіченко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3
про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) про стягнення аліментів на його утримання в розмірі 600, 00 грн. щомісячно, починаючи з дня надходження позову до суду і довічно.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 1 500, 00 грн.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що він є батьком відповідача. Позивач зазначає, що він є учасником бойових дій та пенсіонером по інвалідності 3-ї групи, доглядає за своєю хворою (сліпою) матір`ю, внаслідок чого несе витрати на власне лікування та лікування матері. За таких обставин, позивач є непрацездатним, виходячи з його стану здоров`я та умов проживання не може задовольнити свої життєві потреби, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач, у свою чергу, є особою молодого віку, працездатною, та має можливість сплачувати аліменти на утримання батька.
ІІ Стислий виклад заперечень відповідача.
Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що:
-позивач ніколи не приймав участі у вихованні доньки ОСОБА_5 , не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, оспорював своє батьківство, що в силу приписів статті 204 СК України свідчить про відсутність у відповідача обов`язку щодо утримання позивача;
-позивач, окрім доньки ОСОБА_5 , також має повнолітнього працездатного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в силу приписів частини 2 статті 205 СК України також враховується при вирішенні даного спору;
-позивачем не надано жодних доказів на підтвердження необхідності отримання матеріальної допомоги, а розмір пенсії, яку отримує позивач, перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для непрацездатних осіб;
-позивач як учасник бойових дій відповідно до чинного законодавства має ряд пільг, в т.ч. на медичне обстеження та лікування;
-позивачу на праві приватної власності належить 2 об`єкта нерухомого майна, яке може приносити йому дохід;
-відповідач не має можливості сплачувати аліменти, оскільки не має самостійного доходу і наразі не працює.
ІІІ. Рух справи.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 відкрито провадження у справі № 173/715/22, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 11.07.2022 року.
В подальшому, розгляд справи відкладався з різних підстав.
У судове засідання ані позивач, ані його представник не з`явилися, подали заяву про розгляд справи без їх участі, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.
У судовому засіданні 06.10.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ІV. Встановлені судом обставини.
Згідно свідоцтва про народження № 442337 від 10.01.1991 позивач є батьком відповідача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, у позивача є син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 22.12.1992.
У 1993 році мати відповідача звернулася до суду з позовом до позивача про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , а позивач, у свою чергу, подав зустрічний позов про оспорювання батьківства щодо доньки ОСОБА_5 .
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.1993 у справі № 2-223 з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , а у задоволенні зустрічного позову позивача про оспорювання батьківства відмовлено.
Згідно характеристики від 19.07.2022 за час навчання відповідача у Правобережненській філії Ганнівського ліцею позивач контакту зі школою не підтримував, успішністю доньки не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідував, участі у вихованні дитини не приймав. Нелі виховувалась у сім`ї бабусі ОСОБА_9 та дідуся ОСОБА_10 . Бабуся приділяла належну увагу вихованню онуки, постійно підтримувала зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідувала батьківські збори, постійно цікавилася шкільним життям онуки.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2010 у справі № 2-1225/2010 з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти на час навчання.
22.01.2013 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_11 , внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_12 » (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 22.01.2013).
Наразі позивач проживає разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 3066 від 20.04.2022.
Мати позивача має 1 групу інвалідності (загальне захворювання по зору), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК № 023487 та консультативним висновком спеціаліста від 25.02.2021.
Позивач є учасником бойових дій, пенсіонером та інвалідом 3-ї групи (загальне захворювання), що підтверджується посвідченням НОМЕР_3 від 19.10.2020, пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 від 02.02.2021, довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 128100 від 08.12.2020 (висновок про умови та характер праці: охоронець, контролер, диспетчер).
Згідно свідоцтва про хворобу № 1518 у позивача наявна гіпертонічна хвороба серця ІІІ стадії, гіпертрофія лівого шлуночка, ішемічна хвороба серця, комбінована набута вада серця, варикозна хвороба обох нижних кінцівок.
Згідно листа Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 456/21/24, станом на 19.04.2022 у відділі відкритих виконавчих проваджень на ім`я ОСОБА_2 не перебуває.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за 2021 рік позивач отримував від військової частини НОМЕР_5 виплати військовослужбовцям а також з Правобережного управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради соціальні виплати.
Згідно довідки про доходи № 9881 8385 1407 5814, позивач перебуває на обліку у Правобережному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Дніпрі та отримує пенсію по інвалідності в сумі 4 061, 40 грн., за період з січня 2022 року по квітень 2022 року 16 245, 60 грн.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків позивач у січні-березні 2022 року отримував соціальні виплати в сумі 372,15 грн. щомісяця.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 309790153 від 14.09.2022, позивач є співвласником квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 38,2 м.кв., та власником будинку за адресою АДРЕСА_2 , площею 55,9 м.кв.
Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_6 , відповідач 22.12.2021 року була звільнена з ТОВ «АТЛАНТ ВІЙГС» і наразі не працює.
V. Норми права, застосовані судом при вирішенні даного спору.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 СК України).
Згідно з частиною 1 статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.
Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).
У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).
Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:
1) походження дитини від матері, батька;
2) непрацездатність матері, батька;
3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.
Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Такий правовий висновок викладений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц.
Судом встановлено, що позивач досяг встановленого законом пенсійного віку, отримує пенсію по інвалідності, тобто є непрацездатною особою.
При цьому, при розгляді справи по суті суд враховує положення про те, що за змістом статті 202 СК України обов`язок дочки, сина щодо утримання батьків не пов`язується лише з непрацездатністю останніх, а одним із критеріїв визнання доведеності позову є також доведеність потреби батьків в матеріальній допомозі.
Відповідно до положень статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обов`язком саме позивача.
Потреба у матеріальній допомозі означає недостатність коштів, необхідних для підтримання нормальної життєдіяльності особи, а тому потреба в матеріальній допомозі має визначатися відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму. Тому, з урахуванням закріпленого у частині 1 статті 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених в частині 4 статті 75 СК України.
Критерії визначення потреби у наданні матеріальної допомоги визначені у частині 4 статті 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.
Згідно з чинним законодавством, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.
VІ. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору.
За змістом ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд зазначає, що при вирішенні даної категорії спору, врахуванню підлягають не майновий стан повнолітніх дочки, сина, а безпосередньо наявність визначених законодавством підстав, за яких такі повнолітні діти зобов`язані утримувати своїх батьків.
При цьому, як зазначалось вище, доведення таких підстав покладається саме на позивача.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб.
Під час розгляду даного спору судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій та інвалідом ІІІ групи (загальне захворювання), має у власності нерухомість та отримує щомісячно пенсію по інвалідності у розмірі 4 061, 40 грн., що перевищує визначений статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні).

Разом з цим, позивач не конкретизує, яким чином отримуваний розмір пенсійного забезпечення позбавляє його можливості бути забезпеченим за рівнем життя не нижче від встановленого прожиткового мінімуму, виходячи з приписів ст. 46 Конституції України.
При цьому, позивачем не наведено жодних переконливих аргументів і не надано будь-яких розрахунків та доказів, які б свідчили про необхідність реальних витрат на його утримання у розмірі більшому, ніж прожитковий мінімум, або, що отримуваний ним розмір пенсії не забезпечує йому належних умов існування.
Посилання позивача на необхідність лікування не є підставою для висновку, що позивач на момент звернення до суду з даним позовом потребує матеріальної допомоги, оскільки останнім доказів на підтвердження матеріальних витрат, пов`язаних з лікуванням захворювання, суду надано не було.
При цьому, суд звертає увагу, що у разі понесення витрат на лікування, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на покриття цих витрат, відповідно до ст. ст. 203, 206 СК України.
Також не приймає суд до уваги твердження позивача про те, що він доглядає до своєю хворою (сліпою) матір`ю, яка проживає разом з ним і на лікування якої він несе витрати, оскільки згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, мати позивача не отримує пенсію та/або іншу соціальну допомогу, або докази на підтвердження того, що витрати на лікування матері перевищують розмір її доходів.
Будь-яких доказів понесених позивачем щомісячних витрат для задоволення потреб на харчування, лікування тощо, які б перевищували розмір його пенсії, а отже свідчили б про потребу в матеріальній допомозі, матеріали справи не містять.
Жодних інших доказів про те, що позивач несе значні інші витрати чи будь-яка інша обставина істотно впливає на його матеріальне становище у бік погіршення позивачем всупереч вимог статті 81 ЦПК України надано не було.
Також суд звертає увагу, що позивачем у позові не зазначено про наявність у нього іншої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якого не пред`явлено позову, як і не зазначено про неможливість отримання від нього допомоги, тоді як положеннями статті 205 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що сам по собі факт непрацездатності не породжує безумовного обов`язку повнолітньої дитини утримувати своїх батьків, оскільки у даному випадку визначальним є саме потреба матері, батька в матеріальній допомозі, чого, на переконання суду, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а відтак підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 202 СК України відсутні.

Доводи відповідача в частині того, позивач ніколи не приймав участі у вихованні доньки ОСОБА_5 , не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, оспорював своє батьківство, суд до уваги не приймає, оскільки у цій справі судом не було достовірно встановлено, що позивач, який не був позбавлений батьківських прав, ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, а сам по собі факт оспорювання позивачем батьківства та характеристика зі школи, за відсутності інших належних доказів (судових рішень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП, відомостей про наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів, показання свідків тощо) не можуть вважатися беззаперечними доказами на підтвердження таких обставин.
Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували те, що він потребує матеріальної допомоги, то відповідно до частини 1 статті 202 СК України вказане свідчить про недоведеність позовних вимог.
За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову.
V. Розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 7, 8, 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.
2. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_7 )

4. Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ).

Повне рішення складено 11.10.2022 року.

Суддя Н.В. Новіченко