ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/932/22 Номер провадження 22-ц/814/1627/22Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі: Бродській В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 березня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 у розмірі однієї третини заробітку (доходу), починаючи з 02 лютого 2022 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а потім в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_6 повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 11 червня 2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дітей сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається із поданої заяви ОСОБА_1 , в листопаді 2021 року дружина повідомила, що для підвищення кваліфікації вона потребує додаткового навчання в галузі телекомунікацій, тому поїде на навчання до Єгипту на 2 тижні. Він не мав наміру заважати дружині підвищувати її професійний рівень, тому не перешкоджав цим намірам і підтримав її. 19 листопада 2021 року дружина полетіла в Єгипет, проте через 2 тижні, 04 грудня 2021 року, коли мало нібито закінчитися її навчання, вона не прилетіла назад. Спочатку вона повідомила йому, що у неї вкрали гроші і попросила вислати їй кошти. Він позичив їй кошти, купив квиток для повернення додому за 2400 грн, але вона сказала, що захворіла і потрапила до лікарні, тому не змогла скористатися квитком. Через декілька днів після цього вона заявила, що знайшла роботу в ОСОБА_9 і затримається, проте через її дописи в соціальних мережах йому стало відомо, що його дружина вчинила подружню зраду, та проживає в м. Хургада, Єгипет з іншим чоловіком, громадянином Єгипту.

Заявник та мати боржниці намагалися переконати її в неправильності її вчинку, пропонували повернутися до родини, адже її тривала відсутність та фактично втеча з родини спричиняє для дітей сильний стрес та важку психологічну травму. Проте дані спроби не дали результатів.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 21 лютого 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 25 березня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що доказів на підтвердження факту проживання малолітніх дітей із ОСОБА_1 суду не надано, що не відповідає ч.ч.1, 2 ст. 163 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що ухвалу було постановлено судом з грубим порушенням норм процесуального права, просить її скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з вимогами процесуального закону у суду не було підстав вимагати від апелянта додаткових доказів щодо підтвердження місця проживання їхніх з боржником дітей, адже обоє з батьків зареєстровані за однією адресою, а спору щодо місця проживання дітей між ними не було.

Апелянт вважає, що суд замість того, щоб виконати свою функцію відповідно до вимог закону, вдався до надмірного формалізму, затягнувши майже на 3 місяці вирішення питання, яке могло б бути вирішене за декілька тижнів. При тому, що відповідно до вимог законодавства, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження.

Крім того, апелянт стверджує, що наказне провадження передбачене процесуальним законодавством саме з метою розвантаження суду у справах, в яких рішення може бути прийняте негайно, без зайвого формалізму. Особливо це стосується сімейної справи щодо стягнення аліментів. Також законодавством не передбачено існування довідки або документу якоїсь іншої форми, яким можна було би підтвердити факт перебування дітей на утриманні батька або матері. Принцип змагальності в таких справах реалізується через право боржника подати до суду заяву про скасування відповідного наказу в порядку, передбаченому ст.170 ЦПК, а не у висуненні до заявника додаткових формальних вимог щодо додавання до заяви про видачу судового наказу тих чи інших додаткових документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тобто апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , в порушення вимог п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, не надав доказів на підтвердження того факту, що малолітні діти ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають разом із ним.

Суд вважає за необхідне наголосити, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року за N 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Матеріалами судової справи встановлено, що між сторонами 11.06.2011 року зареєстровано шлюб (а. с. 2).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серія НОМЕР_1 та свідоцтва про народження ОСОБА_4 , серія НОМЕР_2 , їх батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.3, 4).

Частиною 5 ст. 183 СК України передбачено право батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені ст. 163 ЦПК України, а саме, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Стаття 165 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Так, звертаючись до місцевого суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_1 просив видати судовий наказ, посилаючись на обставини наведені раніше.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції послався на те, що вказані у заяві вимоги не відповідають вимогам ст. 163 ЦПК України та не підтверджені доказами, зокрема на підтвердження проживання малолітніх дітей з батьком.

При цьому судова колегія констатує про помилковість висновків місцевого суду та невмотивованість посилання на вказані норми, зазначивши, що ст. 165 ЦПК України має вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Проте диспозиції ст. 163 ЦПК України та ст. 165 ЦПК України не містять положень щодо розгляду обґрунтованості заявлених стягувачем вимог по суті при видачі судового наказу, на які посилається суд першої інстанції.

Подана ОСОБА_1 заява за формою та змістом відповідає приписам ст. 163 ЦПК України.

Відсутність у додатках до заяви заявника доказів на підтвердження того, що малолітні діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні, не свідчить про відсутність у ОСОБА_1 права на стягнення такого утримання з боржника ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції не врахував положення п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, у яких закріплено, що у судовому наказі зазначається повідомлення про те, що під час розгляду заяви у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

У заяві ОСОБА_1 просить стягнути з боржника аліменти на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 у розмірі однієї третини заробітку (доходу), починаючи з 02 лютого 2022 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а потім в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_6 повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що в повній мірі узгоджується з положеннями п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено мінімальний розмір аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та який гарантовано має застосовуватись до усіх випадків стягнення аліментів, як у наказному, так і у позовному провадженні.

Вказане положення закону є безспірною, встановленою державою правовою гарантією для неповнолітніх осіб, права яких не можуть бути обмежені внаслідок застосування того чи іншого виду судового провадження при вирішенні питання їх належного матеріального утримання. Мінімальне матеріальне забезпечення неповнолітніх дітей у вказаному розмірі є законним обов`язком боржника.

Положеннями ЦПК України визначено процесуальний порядок розгляду цивільних справ й процесуальний закон не змінює мінімального розміру аліментів, визначеного СК України.

Прохальна частина заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу, викладена у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та жодним чином не впливає на можливість видачі судового наказу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду вимог у порядку наказного провадження про видачу судового наказу дійшов передчасного висновку про відмову у його видачі та допустив надмірний формалізм.

При цьому у практиці Європейського Суду з прав людини існує точка зору, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення ЄСПЛ у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» 2002 року, «Волчлі проти Франції» 2007 року).

Вказані обставини та правові норми, які підлягають до застосування при їх врегулюванні дають підстави констатувати про наявність обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки судова колегія погоджується з доводами скарги щодо порушення процесуальних норм при постановленні оскаржуваної ухвали суду.

Отже, суд під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, а лише наявність підстави для видачі судового наказу та відповідність заяви про його видачу певній формі та змісту.

Зазначене дає підстави для висновку про постановлення оскарженої ухвали з порушенням вимог процесуального права.

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука від 25 березня 2022 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23 березня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду виготовлено 13 вересня 2022 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ О.Ю. Кузнєцова__________________ Л.М. Хіль