Провадження № 22-ц/801/1613/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 рокуСправа № 127/30782/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Денишенко Т.О., Оніщука В.В.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Куцого Ростислава Андрійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 , 05.05.2021 року об 11 год. 15 хв. в м. Вінниці по вул. Пирогова, 151а, керуючи автомобілем «МАЗ 5551», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , позивачу на праві приватної власності належить автомобіль марки «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_4 .

Вказаний транспортний засіб був переданий в оренду, та на підставі договору використовувався, як спеціалізований учбовий автомобіль.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, вказаним автомобілем керував інструктор автошколи «Автошкола на Поділлі» ОСОБА_4 .

Оскільки позивач є власником автомобіля, який було пошкоджено при вищевказаній ДТП, то він має право вимоги на відшкодування завданої шкоди її майну. Про настання події з ознаками страхової, страховика було повідомлено безпосередньо з місця ДТП.

Власником транспортного засобу винуватця ДТП є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

Водночас, під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілем керував його найманий працівник - ОСОБА_3 .

Цивільно-правова відповідальність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-201525254 від 12 жовтня 2020 року.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року по справі № 127/13470/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (вісімсот п`ятдесят гривень) на користь держави.

Вказана постанова мотивована тим, що ОСОБА_3 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем та своїми діями порушив вимоги п. 2.3в, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_4 , які були надані представнику страхової компанії, він об 11 год. 00 хв. рухався на автомобілі марки «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_4 , по вул. Пирогова зі швидкістю 30-40 км/год. та перед пішохідним переходом почав пригальмовувати, оскільки був забороняючий сигнал світлофора і в цей момент відчув удар в задню частину автомобіля. Коли вийшов з автомобіля то побачив, що автомобіль марки МАЗ 5551, д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем «КІА RIО».

Згідно акту огляду транспортного засобу від 06 травня 2021 року, представник ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в присутності власника транспортного засобу ОСОБА_2 оглянув транспортний засіб марки «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_4 , та зафіксував отриманні під час ДТП пошкодження транспортного засобу

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 06 липня 2021 року N 3547/21-21, складеного Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «КІА RI0», д.н.з. НОМЕР_4 становить 124 970,56 грн. (включаючи податок на додану вартість), з яких: 12 876,59 грн - вартість матеріалів, що необхідні для ремонту; 35 160,00 грн - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; 76 933,97 грн - вартість складових, що підлягають заміні.

З метою отримання страхового відшкодування, 14 липня 2021 року представник власника автомобіля марки «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_4 звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою щодо здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП.

Листом № 7967 від 10.08.2021 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило позивача про те, що сума страхового відшкодування в розмірі 64 777,58 грн. буде перерахована згідно заяви.

В подальшому ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп`ТАС» здійснено перерахування грошових коштів на рахунок, що відкритий в банківській установі на ім`я позивача.

З метою відновлення пошкодженого транспортного засобу позивач звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 .

За результатами ремонту автомобіля марки «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_4 позивач сплатив 113 732,00 грн, що підтверджується актом від 11.08.2021. Факт належної оплати вказаної суми підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 11.08.2021, що виписана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 .

Як вбачається з акту виконаних робіт вартість ремонту пошкодженого автомобіля марки «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_4 склала 113 732,00 грн, тобто позивачем понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, ніж отримане страхове відшкодування, а саме на суму 110 320,47 грн.

Відновлення пошкодженого транспортного засобу тривало більше трьох місяців, оскільки під час його ремонту необхідні були деталі, яких не було в продажу, в результаті чого виникла необхідність повної заміни задньої частини автомобіля (кришка багажника, задня панель, крила, дно багажника, бампер та фонарі).

Після надходження вказаної частини автомобіля, яка коштувала 55 000,00 грн, станцією технічного обслуговування було продовжено ремонт транспортного засобу та повністю відновлено лише на початку серпня 2021 року.

У зв`язку із тим, що винною особою в дорожньо-транспортній пригоді є водій вантажного автомобіля «МАЗ 5551», д.н.з. НОМЕР_1 , який завдав шкоду під час виконання своїх трудових обов`язків у відповідача, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати заподіяну позивачу шкоду у розмірі 127 954,42 грн, з яких: 79 000,00 грн (збитки, пов`язані із простоєм транспортного засобу та неможливістю його використання за призначенням) + 48 954,42 грн (збитки, заподіяні пошкодженням транспортного засобу «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_4 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 48 954 (сорок вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 42 копійки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 489,54 гривень.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Куций Р.А. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Також просив стягнути судові витрати, понесені на сплату судового збору та витрати на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі зазначив, що ОСОБА_1 не є власником автомобіля «МАЗ 5551», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент вчинення ДТП ним не керував, на підтвердження надав копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого власником даного автомобіля є ОСОБА_6 .

У письмових поясненнях представник ОСОБА_2 адвокат Юрченко Т.П. зазначив, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, законним та ухваленим з урахуванням всіх фактичних обставин по справі та на підставі наданих доказів, у зв`язку з чим вважає апеляційну скаргу безпідставною, в задоволенні якої слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , 05.05.2021 року об 11 год 15 хв в м. Вінниці по вул. Пирогова, 151а, керуючи автомобілем «МАЗ 5551», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався попереду. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ОСОБА_2 на праві приватної власності належить автомобіля марки «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_4 . Вказаний транспортний засіб був переданий в оренду, та на підставі договору використовувався, як спеціалізований учбовий автомобіль.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , наданого до апеляційної скарги, автомобіль «МАЗ 5551», д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_6 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди, автомобілем «КІА RIО», д.н.з. НОМЕР_4 керував інструктор автошколи «Автошкола на Поділлі» ОСОБА_4 .

Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілем «МАЗ 5551», д.н.з. НОМЕР_1 керував ОСОБА_3 .

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-201525254 від 12 жовтня 2020 року щодо страхування транспортного засобу «МАЗ 5551», д.н.з. НОМЕР_1 (VIN № НОМЕР_6 ), в якості страхувальника зазначено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року по справі № 127/13470/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн (вісімсот п`ятдесят гривень) на користь держави.

За змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як відомо із матеріалів справи, страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування в сумі 64 777,58 грн.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 06 липня 2021 року N 3547/21-21, складеного Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «КІА RI0», д.н.з. НОМЕР_4 становить 124 970,56 грн. (включаючи податок на додану вартість), з яких: 12 876,59 грн. - вартість матеріалів, що необхідні для ремонту; 35160,00 грн. - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; 76933,97 грн. - вартість складових, що підлягають заміні.

З метою відновлення пошкодженого транспортного засобу позивач звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 .

За результатами ремонту автомобіля марки «КІА RI0», д.н.з. НОМЕР_2 позивач сплатив 113 732,00 грн, що підтверджується актом від 11.08.2021.

Різниця між розміром завданої матеріальної шкоди та отриманим відшкодуванням становить 48 954,42 грн (113 732,00 64 777,58).

Так, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди.

Проте, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з ФОП ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода у наданні ними своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 , якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.

Виняток із цього правила передбачено частинами третьою, п`ятою статті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до статті 1191 ЦК України.

Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема документами про наявність трудових відносин тощо. На виникнення зобов`язання володільця (власника) транспортного засобу щодо відшкодування заподіяної ним майнової шкоди впливають обставини, такі як: в який саме час було заподіяно шкоду (під час виконання трудових чи службових обов`язків); чи було джерело підвищеної небезпеки надано працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях.

У письмових поясненнях представник ОСОБА_2 адвокат Юрченко Т.П. посилався на те, що ФОП ОСОБА_1 є фактичним володільцем транспортного засобу «МАЗ 5551», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-201525254 від 12 жовтня 2020 року.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги вказані твердження, оскільки страхування транспортного засобу12 жовтня 2020 року жодним чином не підтверджує факт володіння страхувальником автомобілем станом на момент ДТП, зокрема 05 травня 2021 року.

Також на підтвердження позовних вимог представник позивача вказував, що водій ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 на підставі цивільно-правової угоди, що підтверджується поясненнями ОСОБА_3 , наданими ним страховій компанії.

Проте пояснення, надані водієм ОСОБА_3 страховику, в матеріалах справи відсутні. Крім того, вказані доводи представника позивача спростовуються також протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №045598 від 05.05.2021 року, в якому водій ОСОБА_3 , який керував автомобілем «МАЗ 5551», д.н.з. НОМЕР_1 , вказав, що він є безробітним.

Відомості про те, що ОСОБА_3 укладав з ФОП ОСОБА_1 цивільно-правову угоду або надавав йому послуги з перевезення вантажу, в матеріалах справи відсутні, тому вказані доводи є лише припущеннями позивача.

Відтак, аналізуючи вказані норми права можна дійти висновку, що оскільки ОСОБА_1 не являється власником автомобіля «МАЗ 5551», д.н.з. НОМЕР_1 , на час вчинення ДТП ним не керував, доказів того, що водій ОСОБА_3 перебував з ОСОБА_1 у трудових відносинах матеріали справи не містять, тому відсутні підстави для стягнення з нього майнової шкоди.

За таких підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Куцого Р.А. підлягає задоволенню, судові витрати, понесені ним за подання апеляційної скарги, підлягають стягненню з позивача.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В заяві про долучення доказів до справи представник ОСОБА_1 адвокат Куций Р.А. просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрат на правничу допомогу в розмірі 6 500 грн, надавши угоду з адвокатом на правничу допомогу та квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 6 500 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано суду угоду з адвокатом на правничу допомогу (а.с. 107), акт про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката (а.с. 109); квитанція до прибуткового касового ордера від 01.09.2022 року (а.с. 106 на звороті).

Згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката іншими учасниками справи не заявлялось, тому немає підстав для зменшення розміру цих витрат.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони.

Заперечень щодо неспівмірності заявленої суми від позивача не надходило. Апеляційним судом підстав для зменшення вказаних витрат не встановлено, а тому з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, критеріїв реальності адвокатських витрат, а також критеріїв розумності їхнього розміру, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 6 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Куцого Ростислава Андрійовича задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1919,31 грн, сплачений останнім за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Т.О. Денишенко

В.В. Оніщук