Справа № 143/179/22
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
27.09.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Огородник Н.А.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Погребище Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Погребищенська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Погребищенська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.
Позов мотивовано тим, що позивачка являється власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
За вказаною адресою також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є її зятем.
З 2018 року відповідач змінив своє постійне місце проживання та проживає в м. Анталія, Турція. Відтоді він житловим будинком, в якому зареєстрований, не користується та не проживає, обов`язків члена сім`ї, пов`язаних з утриманням житлового приміщення, оплатою комунальних послуг, проведенням поточного ремонту в будинку не виконує.
Узгодити питання щодо зняття з реєстраційного обліку з відповідачем не має можливості, так як останній не приїжджає за місцем реєстрації, його особистих речей у будинку немає.
Перешкод у користуванні житловим приміщенням ні позивачка, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.
Оскільки за вище вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми з оформленням субсидії, чим об`єктивно порушуються права позивачки, а тому вона змушена звернутися до суду за їхнім захистом.
Посилаючись на наведені обствини та положення ст.ст. 316, 317, 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України; ст.ст. 4, 3, 15, 118-120, 175 ЦПК України, просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 , та примусово зняти його з реєстраційного обліку у вказаному будинку.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву, в якій просить судовий розгляд проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 56).
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи Погребищенської міської ради, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Ухвалою суду від 27.09.2022 року постановлено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, визначившись із суттю та характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.
Так, позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 (а.с. 10-11).
Відповідач ОСОБА_2 є зятем позивачки, зареєстрований у вище вказаному будинку з 04.07.2017 року, що підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.02.2022 року № 300 (а.с. 5).
Однак, відповідач не проживає за місцем реєстрації з 17.08.2017 року по теперішній час, оскільки згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 22.09.2022 року № 116 разом з сім`єю, а саме з донькою та онуком позивачки, проживає в м. Анталія, Турція (а.с. 53-55).
У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Позивачка, посилаючись на правовий механізм ст. 405 ЦК України, просить ухвалити рішення суду про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням вказаного будинку, оскільки подальша його реєстрація у належному позивачці будинку істотно порушує її права як власника.
Суд виходить з того, що відповідно до частини першої ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до положення ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлені фактичні обставини та правовідносини, зокрема те, що відповідач фактично не проживає у спірному житловому приміщенні з 17.08.2017 року.
Порушене право власника має бути захищено шляхом усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні належним її житловим будинком, шляхом позбавлення відповідача права користування цим житловим приміщенням.
Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.п. 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що органом реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання є, зокрема, судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто, для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Враховуючи те, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 391, 405 ЦК України).
При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.
Отже, під час ухвалення рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не існує необхідності ще й вирішувати вимогу про зняття їх з реєстрації.
З огляду на викладене позовна вимога про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку у належному позивачці будинку не може вважатися ефективним способом захисту, а відтак у її задоволенні слід відмовити.
У позовній заяві ОСОБА_1 обумовила, що будь які грошові стягнення з відповідача не проводиться, а тому суд, ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, не вбачає підстав для стягнення із відповідача на користь позивачки сплаченого нею судового зболру.
Керуючись ст.ст. 2-5, 7, 10, 12, 13, 76, 89, 130, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-283, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Сторони по справі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Учасники справи:
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя