Справа 2-2047/12
провадження № 4-с/752/27/22
УХВАЛА

13.09.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу № 2-2047/13 (номер провадження 4-с/752/27/22) за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними виконавчих дій головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Яковенко Тетяни Ігорівни по винесенню постанови від 23.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Яковенко Тетяни Ігорівни, в якій просив суд: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Яковенко Тетяни Ігорівни по винесенню постанови від 23.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58156018, та скасувати постанову від 23.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58156018.

В обґрунтування вимог скарги зазначено, що ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження № 58156018, скаржнику стало відомо про винесення головним державним виконавцем Яковенко Т.І. постанови від 23.01.2019 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2047/12, виданого 23.10.2012 року Голосіївським районним судом м. Києва. Однак, скаржником було подано до суду заяву про визнання зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. З огляду на те, що судом може бути прийнято рішення про визнання зазначеного листа таким, що не підлягає виконанню, а тому наявні підстави для визнання незаконними дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та її скасування.

Сторони в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд скарги повідомлялись належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2012 року, позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 198044,91 грн., судовий збір в сумі 1700,00 грн., та витрати ІТЗ в сумі 120,00 грн., а всього суму в розмірі 199864,91 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.05.2012 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2012 року, було залишено без змін.

13.10.2012 року на виконання зазначеного рішення судом було видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Яковенко Т.І. від 23.01.2019 року, було відкрито виконавче провадження № 58156018 з примусового виконання зазначеного виконавчого провадження.

В липні 2019 року ОСОБА_2 було подано до суду заяву про визнання зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог скарги зазначено про те, що скаржником було подано до суду заяву про визнання зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та судом може бути прийнято рішення про визнання зазначеного листа таким, що не підлягає виконанню, а тому наявні підстави для визнання незаконними дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та її скасування

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог скарги, суд приймає до уваги те, що за змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пункт 6 частини 1 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" і пункт 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" права та обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами першою, третьою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Вимоги до виконавчого листа закріплені ст. 4 вищевказаного закону, згідно якої у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

З наявної в матеріалах справи копії виконавчого листа вбачається, що, останній, містив необхідні реквізити, встановлені законом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2021 року, заяву відповідача ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у даній справі було залишено без задоволення.

Слід зазначити, що наведені скаржником в обґрунтування своїх вимог підстави в своїй сукупності не свідчать про наявність достатніх обставин для визнання неправомірними дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження та винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки, в ході розгляду справи судом було встановлено, що державним виконавцем на підставі поданих стягувачем документів було правомірно відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

На думку суду, наведені вище обставини свідчать про те, що під час прийняття державним виконавцем виконавчого документу для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження, остання, дотримувалась вимог Закону України "Про виконавче провадження», а тому дії, останньої, щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, на час їх вчинення були правомірними, та вчиненими в межах повноважень державного виконавця.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що боржник, при зверненні до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України на дії та рішення приватного виконавця та в ході розгляду цієї скарги не довів наявності порушення своїх прав рішеннями та діями державного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі, як і не надав доказів належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обставини неправомірності дій та рішення державного виконавця при відкритті виконавчого провадження не знайшли свого об`єктивного підтвердження, стороною скаржника не доведено достатніми доказами порушення його прав, а відтак суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 13, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання незаконними виконавчих дій головного державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Яковенко Тетяни Ігорівни по винесенню постанови від 23.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження та скасування постанови, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Н.П. Чередніченко