Справа № 683/1743/22
13 жовтня 2022 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
головуючого - судді Лугового О.М.
з участю секретаря Градомської Д.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові цивільну справу №683/1743/22, 2/683/698/2022 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Староостропільської сільської ради Хмельницької області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування,
У зв`язку із вищевикладеним позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.
11 липня 2022 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області відкрито загальне позовне провадження у справі та вирішено питання про витребування доказів у справі.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивачі не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином.
Представник позивачів в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачі, просить позов задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення по даній справі.
Відповідач Староостропільська сільська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, проте в матеріалах справи міститься лист, про розгляд справи без участі їх представника, позов підтримує в повному обсязі.
Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2022 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.04.2018 року, актовий запис №9.
За заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 27 червня 2018 року про прийняття спадщини за законом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №343/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ..
Однак, державним нотаріусом відмовлено в оформленні прав на спадкове майно, оскільки між спадкоємцями за заповітом є спір, тому неможливо дотриматись п.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат».
Згідно дублікату заповіту від 16 грудня 2009 року посвідченого секретарем Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області Хом`юк Л.Ф. встановлено, що ОСОБА_4 все своє майно де б воно не було і чого б воно не складалося заповідає: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 ..
Згідно копії спадкової справи №343/2018 від 27 червня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 своїми заявами відмовилися від прийняття спадщини.
З довідки № 1011 від 03.10.2019 року виданої Вишнопільською сільською радою Хмельницької області встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 станом на 02 квітня 2018 року, з ним був зареєстрований син - ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 .
Проте, згідно відповіді Староостропілької сільської ради Хмельницької області №411 від 16.09.2022 року встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований але не проживає за адресою: с.Северини, Хмельницького р-н., Хмельницької обл..
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно тимчасової посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 виданої 05.10.2007 року є громадянином Російської Федерації. А також, як зазначають позивачі в позовній заяві, станом з 1982 року не проживав за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України).
Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У відповідності до положень ч.1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.
За змістом ст.ст. 41, 64 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частиною 5 ст. 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства.
Відповідно до частини 2 статті 81 Земельного кодексу України, іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Частиною 3 цієї ж статті Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Натомість, частиною 4 вище наведеної статті Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, отримані в спадщину іноземними громадянами, підлягають відчуженню протягом одного року. Однак, дані приписи закону стосуються землі, яка отримана у спадщину.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України передбачено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
Враховуючи, сукупність всіх наявних в матеріалах справи доказах, суд приходить до висновку, що є всі підстави, для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивачі в позовній заяві та в своїх заявах не наполягали на стягненні судові витрати з відповідачів на їх користь, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого ст. 13 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачами.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.
Судові витрати залишити за позивачами.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області від 27 вересня 2002 року, РНОКПП НОМЕР_4 .
Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_5 виданий Дунаєвецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області від 21 травня 1996 року, РНОКПП НОМЕР_6 .
Суддя