Справа № 755/4601/22
Провадження № 2/755/4047/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Петрівської сільської радиВишгородського району Київської області, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Орган опіки та піклування Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовує тим, що 03 лютого 2022 року до Органу опіки та піклування Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області звернулася ОСОБА_3 , сестра малолітнього ОСОБА_1 , та повідомила, що її молодший брат проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Мати хлопчика ОСОБА_2 , з дитиною більше року не проживає, не займається його вихованням та утриманням, не дбає про його розвиток та стан здоров`я, веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, матеріально дитину не забезпечує. Всі обов`язки по вихованню та забезпеченню дитини мати переклала на свою старшу дочку.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не вживає відповідних заходів з метою належної участі у житті, вихованні та матеріальному забезпеченні своєї дитини, вказані обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

15 серпня 2022 року від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника.

15 вересня 2022 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання позову, в якій погодилася щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_1

20 вересня 2022 року від представника позивача - ОСОБА_4 , до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги Орган опіки та піклування підтримує.

20 вересня 2022 року від представника третьої особи Служби у справах дітей Петровської сільської ради Вишгородського району Київської області - Єреми В.В., до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги Служба у справах дітей підтримує.

За змістом частини третьої, четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

З свідоцтва про народження від 26 лютого 2015 року серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком є ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_2 .

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

03 лютого 2022 року ОСОБА_3 звернулася до Служби у Справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області із заявою про те, що її малолітній брат ОСОБА_1 проживає з нею, вона займається його вихованням та утриманням, оскільки їхня мати не виконує своїх батьківських обов`язків.

Службою у справах дітей Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області було здійснено обстеження умов проживання дитини та встановлено, що малолітній ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає разом зі своєю сестрою, яка займається розвитком дитини, дбає про здоров`я хлопчика, створила належні та безпечні умови проживання, про що складено Акт обстеження умов проживання від 09 лютого 2022 року № 5 та акт обстеження умов проживання від 02 травня 2022 року № 12.

З характеристики на учня 1-Б класу Новопетрівської ЗОШ І-ІІ ступенів № 3 Петрівської сільської ради ОСОБА_1 вбачається, що хлопчика виховує його сестра ОСОБА_3 , яка відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, постійно відвідує батьківські збори.

04 травня 2022 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Петрівської сільської ради було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , та рекомендовано органу опіки та піклування Петрівської сільської ради затвердити відповідний висновок. ОСОБА_2 на засідання комісії не з`явилася, на телефонні дзвінки не реагує.

Згідно Наказу Служби у справах дітей від 16 травня 2022 року № 52 «Про взяття на облік дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах» малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік Служби у справах дітей як такого, що перебуває у складних обставинах у зв`язку з тим, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 11 травня 2022 року № 150 Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вона самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання свого неповнолітнього сина, матеріально не забезпечує, не дбає про його розвиток, навчання та виховання.

Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації листом від 15 серпня 2022 року № зазначила, що заперечень щодо висновку Органу опіки та піклування Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 11 травня

2022 року № 150 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не має.

Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня

2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини

(Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі

№ 243/13192/19-ц (провадження № 61-2237св21).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При встановлених обставин, оцінюючі надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач без поважних причин та свідомо не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню неповнолітнього сина та його утриманню, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та його подальшої долі, що свідчить про її нехтування покладеними на неї правами та обов`язками по вихованню та утриманню власної дитини. Крім того, відповідач подала до суду заяву, в якій погодилася щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина.

З аналізу наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність всіх законних підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада

1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 19, 150, 155, 164, 165 СК України, статтями 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 274, 279, 280, 353 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов Органу опіки та піклування Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Петрівської сільської радиВишгородського району Київської області, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 26 вересня 2022 року.

Суддя О.О. Хромова