печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9015/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Луста В.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів Чуйко Я.В.

представника відповідача Апостолової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Компані», ОСОБА_5 третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в лютому 2021р. звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна.

В обгрунтування позову посилається , що стало відомо про обставини того, що 18 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ ФІНАНСІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» було укладено Договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,80 кв. м., житловою площею 46,20 кв. м. та який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.Згідно Інформаційної довідки №243178900 від 05.02.2021 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 18 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Пономарьовою Д.В. було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ». Підставою для державної реєстрації вказується договір купівлі-продажу, серія та номер: 36, виданий 18.01.2021, видавник: ОСОБА_6 , ПН Київського МНО.

Вважає, що відчуження квартири відбулося незаконно (за відсутності правових підстав), що призвело до порушення її прав та законних інтересів як власника квартири, які підлягають захисту у судовому порядку. Право власності на квартиру було набуто ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» в порядку звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла; Відчуження квартири на користь ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» було здійснено ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» без достатніх правових підстав, з порушенням норм Закону України «Про іпотеку». Відповідач 1 не мав права відчужувати квартиру на користь Відповідача 2, оскільки не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно, передбаченого Законом України «Про іпотеку»..Вказує що спірна квартира є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 15.10.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №434/П/27/2007-840 від 15.10.2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4 строком користування до 14.10.2022 року, зі сплатою 14,49% річних на споживчі цілі; використовується як місце постійного проживання ОСОБА_4 ;у власності ОСОБА_4 не знаходиться іншого нерухомого житлового майна, що підтверджується відсутністю таких відомостей в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

загальна площа Квартири не перевищує 140 кв. метрів.

Відчуження квартири Відповідачем 1 на користь Відповідача 2 відбулось

18.01.2021 р., тобто під час дії вищевказаної заборони.

Тому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,80 .кб.м, житловою площею 46,20 кв. м, що був укладений 18.01.2021 року між ТОВ «Світ фінансів» та ТОВ «Ренесанс Компані», посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пономарьовою Д.В. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: 606, укладений 03.03.2021 року між ТОВ «РенесансКомпані» та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. Визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Представник подав заяву про розгляд у відсутність.

Відповідач ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» 27.04.2021р. надав відзив. Просив розглядати у відсутність.

Відповідач ТОВ «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» 5.07.2021р. надав відзив. Просив розглядати у відсутність.

Відповідачка 9.07.2021р. надала відзив.Представник подав заяву про розгляд у відсутність.

Представник позивача 8.09.2021р. надав відповідь на відзив.

3-тя особа пояснення не надала.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 1.03.2021р.відкрито провадженні в порядку загального.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києвавід 1.03.2021р. задоволено заяву в забезпеченні позову. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 10.06.2021р. залучено до участі співвідповідача ОСОБА_7

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва 16.02.2022р. призначено до судового засідання.

Суд , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого.

15 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №434/П/27/2007-840, відповідно до умов якого Банк зобов`язувався надати Позивачу грошові кошти в розмірі 172 690,00 дол. США зі сплатою 14,49% річних на термін до 14 жовтня 2022 року.

15жовтня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір . В іпотеку Банку було передано квартиру - що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Квартира, що була передана в іпотеку Банку належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 02 вересня 2003 року, Івановою Л.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 2963, право власності за цим договором зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 08 вересня 2013 року в реєстровій книзі № д.171-151 за реєстровим номером №34262/35938-а.

В подальшому права Кредитора за Кредитним договором та права Іпотекодержателя за Іпотечним договором були відступлені на користь ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» на підставі Договору №СІ_ЗІ/І216952 про відступлення прав вимоги від 29.05.2020р.

Право вимоги було придбано ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ» на електронному аукціоні з продажу кредитного портфелю, що складається з прав вимоги за 213 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою та 3 беззаставними кредитними договорами, який відбувся 30.03.2020 р.

18 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ ФІНАНСІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС КОМПАНІ» було укладено Договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,80 кв. м., житловою площею 46,20 кв. м. та який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.

Між ТОВ «РенесансКомпані» та ОСОБА_7 03.03.2021 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. серія та номер: 606

Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК Украі?ни для визнання судом оспорюваного правочину недіи?сним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. (Постанова КЦС ВС від 08.04.2020, No761/310/17)

Судом встановлено , шо в грудні 2013 року позивачка зверталася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. на підставі заяви ПАТ «Комерційний банк «Надра», 22 квітня 2013 року було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру100, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 написом запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Комерційний банк «Надра» у розмірі 2 701 761,75 грн. згідно кредитного договору № 434/П/27/2007-840 від 15 жовтня 2007 року.

Постановою Апеляційного суду м.Києва від 12 лютого 2019р. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року - скасовано , в задоволені позову до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовлено (справа № 761 /21388/14-ц).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина четверта статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (частина п`ята статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зазначено, що:

«за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) вказано, що:

Натомість за змістом статті 38 Закону України «Про іпотеку» неповідомлення всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки є підставою для відповідальності іпотекодержателя перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій про те, що неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними чи витребування майна, оскільки правовим наслідком невиконання передбаченого статтею 38 Закону України «Про іпотеку» обов`язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків.

Тлумачення статті 38 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі), який передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не може вважатися примусовим стягненням (відчуженням без згоди власника). Оскільки таке право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору.

Схожий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), у якій зазначено: «продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду».

За таких обставин правильним є висновок судів про те, що положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

У зв`язку із наведеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступає від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17 (провадження № 61-29771св18).

Аргумент у касаційній скарзі, що суди неправильно застосували пункт 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит наданий у іноземній валюті, Об`єднана палата відхиляє, оскільки норми цього закону не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Постанова ВС від 09 грудня 2019 року (справа № 464/8589/15-ц)

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша 81 ЦПК України).

Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в суду немає правових підстав для задоволення позову. (Постанова ВСУ від 25.12.2013, №6-94цс13 )

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Така позиція сформована в постанові Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) вказано, що «відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у

зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права».

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки не встановлено порушень прав позивачки , які б підлягали захисту.

Відповідно до ст..141 ЦПК України , в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України підлягає скасуванню ухвала про забезпечення позову від 1.03.2021р.

Керуючись ст.15,16 ,203,215 ЦК України , статтями 10, 11,12,81,83,137,141, 259,353 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Компані», ОСОБА_5 третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу нерухомого майна відмовити.

Скасувати Ухвалу Печерського районного суду від 1.03.2021р. про забезпечення - накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , жилою площею 46,20 кв. м., загальною площею 61,80 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_4 : АДРЕСА_1

відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів» : 01001,м. Київ, вул.. Володимирська, 5-Б

відповідач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Компані»: 01001,м. Київ, вул.. Володимирська, 5-Б

відповідач 3: ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 ,

третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна: АДРЕСА_5

Дата складання повного тексту рішення 30.09.2022р.

Суддя Остапчук Т.В.