Номер провадження: 22-ц/813/1976/22
Справа № 521/2629/20
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,-

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення (а.с.2-3).

07 жовтня 2020 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відмовлено (а.с.84-87).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 всі понесені позивачкою судові витрати (а.с.90-92).

Одеським апеляційним судом отримано доповнення до апеляційної скарги від ОСОБА_1 . Апелянт наголосила, що збереження за відповідачем права проживати у належному позивачці будинку буде порушувати норми чинного житлового та цивільного законодавства, а також порушувати права ОСОБА_1 як власника. Апелянт просить суд звернути увагу на антигромадську поведінку ОСОБА_2 , яка полягала у зловживанні спиртними напоями та систематичному порушенні норм гуртожитку.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

10 травня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано клопотання представника апелянта ОСОБА_3 в якому він повідомляє суд, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у м. Дністровську і там же похований. З огляду на вказане, просив суд оголосити перерву у судовому засіданні та відкласти розгляд справи на строк, достатній для отримання відповідей на запити, які спрямовані представником до паспортного відділу УВС м. Тираспіль та м. Дністровськ та до відділу РАГС м. Тираспіль та м. Дністровськ. Також, представником надано копії вказаних запитів.

07 липня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано лист представника апелянта, до якого долучено відповідь Державної адміністрації м. Тираспіль та м. Дністровськ. У вказаній відповіді надано архівну виписку про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , складену Дністровським відділом ГАЦС на підставі акту про реєстрацію смерті №29 від 24.02.2022 року.

09 червня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано відповідь на адвокатський запит представника апелянта в якому повідомляється, що ОСОБА_2 не був зареєстрований за адресою, вказаною в адвокатському запиті, а був зареєстрований за місцем прибуття у АДРЕСА_2 , де був знятий з реєстрації 10 марта 2022 року у зв`язку за смертю.

20 вересня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про закриття провадження у справі. У поданому клопотанні представник просить суд винести постанову, якою скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року та закрити провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

В судове засідання, призначене на 22 вересня 2022 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має іншого житла, а отже, внаслідок виселення з будинку стане безхатьком, що не відповідає засадам верховенства права з урахуванням усіх обставин цієї справи, а тому суд погодився з доводами ОСОБА_2 про відмову у задоволенні позову, оскільки тривалий час проживання відповідача у спірному помешканні, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати його житлом відповідача в розумінні статті 8 Конвенції.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом р.№ 3-675 від 01 червня 2012 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Право власності позивача на вказаний будинок також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №30645508 від 01 червня 2012 року (а.с. 12), та витягом про державну реєстрацію прав №34892019 від 20 липня 2012 року (а.с. 13).

Встановлено, що сторони з 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 14).

З матеріалів справи вбачається, що у вказаному будинку, що належить на праві приватної власності позивачу, з 27 серпня 2003 року проживає та зареєстрований її колишній чоловік відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 (а.с. 10), та відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с. 30).

Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, прийшов до висновку, що доводи позивача стосовно здійснення зі сторони ОСОБА_2 по відношенню до неї сімейного насильства не спростовують висновків суду про відсутність у відповідача іншого житла.

Звертаючись із апеляційною скаргою, апелянт вказує, що судом першої інстанції проігноровано притягнення відповідача до адміністративної відповідальності щодо факту вчинення ним домашнього насильства, а також, не було враховано талон-повідомлення та корінець направлення до Одеського бюро СМЕ №215 для проходження судово-медичного огляду на предмет встановлення факту ушкодження її здоров`я.

Колегія суддів, дослідивши вказані доводи апеляційної скарги, погоджується із наведеним з огляду на таке.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Як визначено ч. 1 ст. 116 ЖК Україн , якщо наймач, член його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Суд першої інстанції, не визначився з характером спірних правовідносин, залишивши поза увагою, що відповідач є колишнім членом сім`ї позивачки і може бути виселений із житлового приміщення лише з підстав, передбачених cт. 116 ЖК України. Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України члена сім`ї власника жилого будинку(квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено всі суттєві обставини справи, не взято до уваги доводи позивача, які підтверджують наявність підстав для звернення до суду за захистом свого права, а також не надано належної оцінки доказам, які мають вирішальне значення для розгляду справи по суті.

Апеляційний суд наголошує на тому, що позивачкою було надано до суду першої інстанції докази, а саме постанову Малиновського районного суду м.Одеси про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за ст.173 КУпАП від 19.12.2019 року, постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 29.01.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за ч.1 ст.173-2 КУпАП, постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 19.02.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за ч.2 ст.173-2 КУпАП, талон-повідомлення та корінець направлення до Одеського бюро СМЕ №215 для проходження судово-медичного огляду на предмет встановлення факту ушкодження здоров`я позивачки, на підтвердження доводів щодо вчинення відповідачем систематичного домашнього насильства, що являється систематичним порушенням правил співжиття та унеможливлює проживання з ним в одному помешканні.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення не відповідає завданням цивільного судочинства, а саме не є законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Так як Одеським апеляційним судом отримано підтвердження факту смерті відповідача ОСОБА_2 , то необхідно зазначити наступне.

Процесуальне правонаступництво це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Таким чином, процесуальне правонаступництво настає в таких випадках: 1) у разі смерті фізичної особи чи припинення юридичної особи; 2) заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні; 3) в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір.

Правонаступництвом у матеріальних правовідносинах є перехід прав або обов`язків їх учасника до іншої особи внаслідок певних юридичних фактів, у результаті яких один з учасників правовідносин вибуває з них і замінюється іншою особою.

Так, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується актом про реєстрацію смерті №29 від 24.02.2022 року.

Предметом спору у даній справі є право користування відповідачем будинком, який не перебував у його власності, а саме усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 .

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Спірні правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, нерозривно пов`язані з особою відповідача, а тому правонаступництво в цьому випадку не допускається.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права у спірних правовідносинах викладено в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року № 404/7203/17.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно із п.7 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Приймаючи до уваги предмет заявлених вимог, оскільки вказані правовідносини не допускають правонаступництва, суд прийшов до висновку, про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду та закриття провадження у справі.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року скасувати.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.10.2022 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Комлева О.С.

Сегеда С.М.