Справа № 459/3222/21
Провадження № 2/459/1044/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Мельникович М. В.

з участю секретаря судового засідання Горощук А. О.

представника відповідача Вандзьо О. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,-

В С Т А Н О В И В :

12 жовтня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 60 000, 00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. В обґрунтування позову зазначив, що з 06.08.1973 року до 02.01.1999 року працював на шахті ДП «Львіввугілля» у підземних умовах, З 02.01.199 звільнений з роботи по ст. 38 КЗпП України (вихід на пенсію). Зазначив, що пропрацював в умовах впливу шкідливих факторів 24 роки 11 місяців. У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у нього погіршився стан здоров`я, внаслідок чого він змушений був звертатись за медичною допомогою. 26.03.2003 позивачу було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25 %, внаслідок професійного захворювання, 13.05.2004 ОСОБА_1 встановлено 40 % втрати професійної працездатності безтерміново: з них 15 % від 04.03.2004 зараховано з 04.03.2004, 25% від 14.02.2003 встановлені 26.03.2003 року, Через це він неодноразово знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні. Вказує, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому завдано великої моральної школи у вигляді фізичних та душевних страждань. Позивач частково втратив працездатність та відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, біль в грудній клітці, загальна слабкість та інше. Він не в змозі вести активний спосіб життя, займатись улюбленою справою, змушений звертатись за медичною допомогою та витрачати значні кошти на лікування. Постійний кашель викликає небажану увагу людей, і позивач знаходиться у пригніченому та депресивному стані. Також професійне захворювання значною мірою вплинуло на життєві відносини, сімейні обставини, а тому викликають значні моральні переживання, почуття безвихідності і відсутності перспектив на майбутнє. Враховуючи вищенаведене позивач просить позов задовольнити та стягнути на його користь завдану йому моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 60000 грн.

Ухвалою від 13.10.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 23.11.2021.

08.11.2021 позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що все викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі і просить суд задовольнити.

19.11.2021 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив що проти позову заперечує, оскільки вважає вимогу позивача незаконною, необґрунтованою, та такою що не підлягає до задоволення. Вважає, що позивачем невірно визначено належного відповідача. Відшкодування моральної шкоди, причиненої ушкодженням здоров`я, незалежно від часу настання страхового випадку не є обов`язком для відповідача. Відповідач вважає, оскільки позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов`язків, а заподіяна йому шкода випливає із трудових правовідносин, тому має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Вказав, що позивач не долучив жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, чи страждань у результаті професійного захворювання, також не обґрунтував розмір моральної шкоди.

23.11.2021 розгляд справи було відкладено за клопотанням представника відповідача з метою визнання явки позивача обов`язковою на 21.12.2021.

29.11.2021 позивачем була надана відповідь на відзив, в якому він зокрема зазначив, що 40 % втрати професійної працездатності йому було встановлено 13.05.2004: з них 15 % від 04.03.2004 зараховано з 04.03.2004, 25% від 14.02.2003 встановлені 26.03.2003 року у зв`язку із професійним захворюванням. Позивач зазначив, що застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадкуабо професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закону № 1105-ХІУ), тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. В даному випадку спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІУповинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності. А тому позивач вважає, що обов`язок відшкодування моральної шкоди покладається саме на Фонд соціального страхування. Також вказав, що нанесення моральної шкоди носить індивідуальний характер, який він пов`язує з виконанням трудових обов`язків в шкідливих умовах праці і як наслідок, втратою працездатності та інвалідністю.

21.12.2022 в судовому засідання було задоволено клопотання представника відповідача та визнано явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою та відкладено розгляд справи на 28.01.2022.

28.01.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку із тимчасовою непрацездатність головуючого судді. Наступне судове засідання було призначено 15.02.2022.

15.02.2022 в судовому засіданні заслухано пояснення позивача та представника відповідача та оголошено перерву до 11.03.2022.

Так позивач в судовому засіданні надав пояснення, що аналогічні викладеним у позовній заяві, а також повідомив, що звільнився із Шахти «Великомостівська» у 1999 році за власним бажанням, а з 2004 по 2009 р. р. працював на поверхні в Шахті «Надія». Повідомив, що при прийомі на роботу його попереджали про шкідливі умови праці і він це розумів. Працював на шахті навіть коли почало підводити здоров`я, оскільки іншої роботи не міг знайти, а сім`ю потрібно було утримувати. Серед іншого позивач зазначив, що до психолога чи психіатра за медичною допомогою не звертався, але звертався до профільних лікарів по основних своїх захворюваннях. Також позивач зазначив, що моральні страждання терпить давно, проте до МСЕК за висновком про те, що він терпить моральні страждання не звертався. Моральну шкоду позивач оцінює у такому розмірі, оскільки його лікування дороговартісне. Тому просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулося 15.02.2022 надала пояснення, що аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

11.03.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Наступне судове засідання було призначено на 28.04.2022, в якому було продовжено перерву до 24.05.2022.

23.05.2022позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що все викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі і просить суд задовольнити.

24.05.2022 в судовому засіданні було продовжено перерву за клопотанням представника відповідача на 10.06.2022, в якому було повторно продовжено перерву до 04.07.2022.

04.07.2022 в судовому засіданні було продовжено перерву до 29.07.2022 за клопотанням представника відповідача.

29.07.2022 в судовому засіданні було проведено дослідження письмових доказів та продовжено перерву до 19.09.2022.

19.09.2022 представник відповідача суду пояснила, що позов не визнають, підтримала подані заперечення. Вважає, що на відповідача не покладено обов`язку відшкодовувати моральну шкоду.

Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши докази, що викладені у заявах по суті справи, суд дійшов наступного висновку.

З 06.08.1973 року до 02.01.1999 року позивач працював у ВП «Шахта «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» на підземних роботах у шкідливих умовах, що підтверджується копією з трудової книжки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні (а. с. 6-7).

У період з 26.08.2004 по 30.09.2009 позивач працював слюсарем ремонтником у ДВАТ «Шахта «Надія», що підтверджується копією з трудової книжки, оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні (а. с. 6-7).

14.03.2003 року комісія шахти «Зарічна» провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання працівника ОСОБА_1 , про що було складено акт розслідування професійного хронічного захворювання №17, по формі П-4, згідно якого встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок роботи в шкідливих умовах на протязі 24 років 11 місяців на шахті «Зарічна» по професіях: гірник підземний 2 р. 6 міс., електрослюсар 14 р. 9 міс., машиніст гірничих виїмкових машин 7 р. 7 міс.; праця в умовах високої запиленості повітря робочої зони; у зв`язку із тривалою експлуатацією та недосконалістю технічного стану гірничого обладнання, чим не забезпечено нормальних гранично - допустимих концентрацій пилу робочої зони, внаслідок чого технічно досяжні рівні перевищували ГДК (а. с. 9-10).

Згідно з актом розслідування професійного хронічного захворювання №19, складеним комісією шахти «Зарічна» 13.04.2004 відносно працівника ОСОБА_1 , професійне захворювання виникло внаслідок роботи в шкідливих умовах напротязі 24 років 11 місяців на Шахті «Зарічна» по професіях: гірник підземний 2 р. 6 міс., електрослюсар -14 р. 9 міс., МГВМ 7 р. 7 міс.; виконання робіт в умовах перевищення допустимого рівня шуму робочої зони; в зв`язку із недосконалістю технічного стану гірничого обладнання не забезпечено нормальних гранично допустимих норм (а. с. 11-12).

Відповідно до виписки з акту огляду МОЗ Обласної МСЕК №3, серія ЛВА -2, №007810 від 26.03.2003 позивачу вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, а саме 25% втрати професійної працездатності безтерміново від 26.03.2003 ( а. с. 30).

Із довідки МОЗ Обласної МСЕК №3, серія ЛВА -2, №008534 від 13.05.2004, оригінал якої оглянутий в судовому засідання, вбачається, що позивачу безтерміново встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, а саме 40% втрати професійної працездатності: з них 15 % від 04.03.2004 зараховано з 04.03.2004, 25% від 14.02.2003 встановлені 26.03.2003 року ( а. с. 8).

У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується витягами з медичної карти амбулаторного хворого, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні (а. с. 13-15).

При ухвалення рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції).

Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів (частина третя статті 13 Закону № 1105-XIV).

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України у абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вказане, Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається саме на відповідача.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.02.2020 у справі №459/3304/16.

Отже, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадкуабо професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закону № 1105-ХІУ), тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. В даному випадку спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІУповинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності.

Таким чином, оскільки позивачу вперше встановлено 25 % втрати працездатності від 14.02.2003, тому враховуючи вищевикладене, обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається саме на Фонд соціального страхування, що узгоджується із Законом № 1105-XIV.

Відтак, враховуючи вищевказане, заперечення представника відповідача щодо відсутності їх обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди через те, що професійне захворювання виникло під час виконання трудових обов`язків і повинно відшкодовуватися роботодавцем до уваги судом не приймається.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання та трудове каліцтво, а також права позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується наявними у справі документами та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, а також те, що позивач втратив свою працездатність у зв`язку із професійним захворюванням, що спричинило негативні зміни у його житті та те, що він несе фізичні та душевні страждання внаслідок цього, суд дійшов висновку, що справедливою сатисфакцією є стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень.

Вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 60 000,00 гривень суд вважає завищеною, належними доказами не підтвердженою, а тому в цілому до задоволення вона не підлягає.

Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає, що оскільки позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 302,67грн., виходячи з такого розрахунку: 20 000 грн./ 60 000 х 908 = 302,67 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області (, вул. Героїв УПА, 73, корпус 8, м.Львів) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 20 000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на користь держави 302 (триста дві) гривні 67 коп.судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 22.09.2022.

Суддя: М. В. Мельникович