Провадження № 2/127/1694/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участю секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_2 та повідомив, що між сторонами 22 лютого 2011 року був зареєстрований шлюб у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №320. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказує, що спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими, у них відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги, припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, шлюб фактично розпався, а тому зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. При цьому вказував, що відповідачка з донькою виїхала за межі держави та не має наміру повертатися, за час проживання за кордоном влаштувала своє життя, донька має відвідувати школу в іншій державі. Натомість він з сином залишився в Україні, останній не бажає виїжджати за межі держави та має намір тут закінчити школу, а тому сторони дійшли згоди з урахуванням думки дітей та їх бажання, що донька буде проживати з матір`ю, а син залишиться проживати з ним. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив розірвати шлюб між ним та відповідачем та залишити проживати сина разом з ним, а доньку - разом з матір`ю. Також просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач відзив на позов не надала. Наразі на адресу суду надала свої пояснення, в тому числі і засобами електронного зв`язку, та просила розгляд справи провести в її відсутність, позов визнала та просила розірвати шлюб між сторонами. При цьому зазначала, що вона з донькою мешкає за межами держави, між сторонами спору щодо місця проживання дітей не має, вони дійшли згоди з урахуванням бажання та думки дітей, що син залишається проживати з чоловіком, а донька - з нею.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Судом установлено, що 22 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №320.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 .

Донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Сторони не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та поновлювати їх наміру не мають, шлюб фактично розпався

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

У частинах 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З огляду на встановлені обставини відсутності спільного проживання, не підтримання сімейних стосунків, формального існування шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення для справи. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо його розірвання, а тому шлюб слід розірвати, неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом з батьком ОСОБА_1 , а малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з матір`ю ОСОБА_2 .

При вирішенні питання про залишення проживання дітей зі сторонами одночасно із вимогою про розірвання шлюбу суд враховує, що згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Порядок визначення місця проживання дітей врегульований положеннями ст.29 ЦК України та ст.160,161 СК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року в справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

В постанові від 22 грудня 2021 року в справі № 339/143/20 Верховний Суд вказував, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення проживання дитини з кимось із батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання.

В цій справі суд не вирішує питання про визначення місця проживання дітей. Наразі установлено, що на момент розгляду справи спір між батьками щодо місця проживання дітей відсутній, доказів протилежного матеріали справи не містять, після фактичного припинення шлюбних відносин сторін син залишився проживати разом з батьком, а донька з матір`ю, а тому суд дійшов висновку про можливість вирішення питання про залишення проживання дітей разом із матір`ю та батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу відповідно до заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 104, 105, 112 СК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22 лютого 2011 року у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №320.

Після розірвання шлюбу неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом з батьком ОСОБА_1 , а малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з матір`ю ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: