Справа № 697/1888/21
Провадження № 2/697/61/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Колісник Л.О.,

за участю секретарів судових засідань Титар Ю.В., Десятник О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3

представника третьої особи Федини О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Канів Черкаської області, матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаського району Черкаської області, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Позов, який поданий в новій редакції на виконання ухвали суду про залишення без руху та усунення недоліків, мотивує тим, що вона все життя проживає в с. Степанецьке Черкаського району Черкаської області, де працювала в місцевому господарстві. У 1990 році для городництва їй надали земельну ділянку площею 0,19 га, якою вона користувалася відкрито, добросовісно та безперервно до 2021 року. Восени 2021 вона виявила, що її земельна ділянка та суміжні ділянки передані та використовуються ОСОБА_3 . В сільській раді їй повідомили, що за заявою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 було прийнято рішення № 28-27/VІІІ від 11.09.2020 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» в інтересах ОСОБА_3 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,6 га, яка накладається на займані позивачем ОСОБА_1 , та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельні ділянки. 22.01.2021 сільська рада ухвалила рішення № 3-10/ІХ від «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність», якою ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку, кадастровий номер :07:001:0134. 24.03.2021 право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач зазначає, що вона разом з іншими пенсіонерами сільськогосподарського підприємства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мають право на передачу їм земельних ділянок за набувальною давністю. Плата за землекористування з них не стягувалася, про обов`язок оформлення права землекористування їх ніхто не попереджав, факт правомірності користування земельним наділом підтверджується записами в журналі обліку землекористувачів сільської ради. Документи, якими надавалися земельні ділянки позивачу, не збереглися. В сільській раді позивач дізналася, що була допущена помилка, оскільки земельні ділянки в них не вилучалися, заяви про відмову від права користування землею відсутні, проте виправити помилку можливо лише в судовому порядку. Позивач просить суд визнати недійсними рішення Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 11.09.2020 № 28-27/VІІІ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» в частині надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (01.03 для ведення особистого селянського господарства) у приватну власність, орієнтовною прощею 0,6000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності не наданих у власність та постійне користування, в межах населеного пункту: с-ще Степанецьке, Степанецька сільська рада та рішення від 22.01.2021 № 3-10/ІХ «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (01.03. для ведення особистого селянського господарства) у приватну власність ОСОБА_3 площею 0,6 га кадастровий номер :07:001:0134; скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в населеному пункті селище Степанецьке Степанецької сільської ради площею 0,60 га кадастровий номер :07:001:0134 за ОСОБА_3 .

Відповідач правом, передбаченим ст. ст. 174, 178 ЦПК України не скористався, відзив на позов до суду не подав.

Третя особа надіслала суду письмові пояснення, де зазначила, що неможливо встановити, до кого саме заявлена вимога, оскільки реквізити відповідача різняться. Також жодних документів на право користування земельної ділянки позивач не надав, своє право користування спірною земельною ділянкою не довів. У позові Позивач зазначає про наявність у нього як права користування, так і права на земельну ділянку за набувальної давністю, що є взаємовиключним. Позов заявлений не до власника земельної ділянки ОСОБА_3 , а до органу місцевого самоврядування. Предметом позову не є визнання його права користування, витребування земельної ділянки чи оспорювання права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку через відсутність підтвердження власних прав Позивача. У зв`язку з цим, просить у задоволені позову відмовити.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, пояснила, що городом користувалася більше 30 років, як працівник колишнього КСП, земельну ділянку не приватизувала. У 2021 році вона побачила, що ОСОБА_4 господарює на її ділянці, та довідалася, що її город та сусідні городи віддали іншій особі. Інших земельних ділянок вона не має, в іншому місці отримати земельну ділянку не бажає, оскільки ділянки, які їй пропонують, знаходиться далеко від її місця проживання.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що до сільської ради об`єднаної територіальної громади увійшли багато населених пунктів, інформація про володільців земельними ділянками, які набули таке право без правовстановлюючих документів була відсутня. Землі, про які вказує позивач, обліковувалися як невикористовувані. На зборах, які проводились з 2018 по 2021 роки, жителям роз`яснювався порядок оформлення прав на земельні ділянки. Частина громадян скористалися таким правом. ОСОБА_4 , як представник ОСОБА_3 за довіреністю, звернувся до сільської ради для виготовлення та затвердження проекту на земельну ділянку, повідомивши, що земля обробляється ним, інші особи відмовились від користування цими ділянками, тому перевірка не проводилася. Вважає, що ОСОБА_4 звернувся з порушенням прав громадян. Також громадяни, які користуються тривалий час земельними ділянками мають право на ці земельні ділянки за набувальною давністю. Так як сільська рада сама не може скасувати свої рішення, позивачу та іншим жителям було запропоновано земельні ділянки в іншому місці, але вони не погодились. При вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 уповноважила представляти свої інтереси представника адвоката Федину О.В.

Представник третьої особи адвокат Федина О.В. в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що позов не підлягає до задоволення, оскільки будь-які документи на підтвердження права позивача на земельну ділянку відсутні, позов заявлено не про визнання права власності за позивачем, витребування земельної ділянки чи оспорювання права власності відповідача, а про визнання незаконним рішення сільської ради, який заявлено до органу місцевого самоврядування, а не до ОСОБА_3 . Позивач також посилається як на її право користування земельною ділянкою так і на набувальну давність, що є взаємовиключним. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_4 забрав її, ОСОБА_5 , город, не запитуючи її дозволу. При наділі городів список громадян складала землевпорядник ОСОБА_7 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що позивач є його матір`ю, тому знає, що вона користувалася земельною ділянкою близько 30 років. Городи виділялися ще в 1990 роках. У ОСОБА_1 іншого городу немає. У 2021 році він дізнався, що ОСОБА_4 господарює на її городі, оскільки сільська рада передала їм земельну ділянку. При цьому дозволу ОСОБА_1 ОСОБА_4 не запитував. В сільській раді їм повідомили, що дійсно передали земельну ділянку. Його мати ОСОБА_1 до цього постійно користувалася земельною ділянкою. Лише рік чи два останніх роки мати надавала дозвіл на обробіток землі іншим особам.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що є землевпорядником Степанецької сільської ради ОТГ, працює з 1995 року. Раніше городи громадянам до 1991 року надавали колишні колгосп чи радгосп. Після цього земельні ділянки були передані у комунальну власність та надані земельно-шнурові книги. По селищу ОСОБА_9 земельно-шнурових книг не було, рішення про надання земельних ділянок відсутні. У 1997 році вона почала заводити земельно-шнурову книгу, оскільки до цього така книга не велася. ОСОБА_1 також користувалася городом. До 1997 року дані по землекористувачах колишній землемір ОСОБА_10 записувала в своєму зошиті, жодних книг не заводилось. У 2000 році вона разом з громадянкою ОСОБА_10 , яка раніше вела облік земельних ділянок, склала списки громадян та внесла відомості про земельні ділянки собі в зошит. Зі слів ОСОБА_10 та з її записів у зошиті, де були старі списки землекористувачів, вона, ОСОБА_7 , зробила записи до земельно-шнурової книги. Площі земельних ділянок в зошиті, не співпадали з тими, якими вони фактично користувалися, тому вона, ОСОБА_7 , записувала загальну площу ділянок, якими користувався кожен громадянин. Розміщення городів громадянка ОСОБА_10 показала ОСОБА_7 наочно. ОСОБА_11 повідомляли, що потрібно приватизувати городи. ОСОБА_4 звернувся із заявою в інтересах своєї дочки ОСОБА_3 .

Суд, вислухавши учасників справи, оцінивши докази через призму належності, допустимості та достовірності як кожного окремо так і достатності та взаємозв`язку в їх сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 11.09.2020 № 28-27/VІІІ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (01.03 для ведення особистого селянського господарства) у приватну власність, орієнтовною прощею 0,6000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності не наданих у власність та постійне користування, в межах населеного пункту: с-ще Степанецьке, Степанецька сільська рада (а.с.16-17).

Рішенням Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 22.01.2021 № 3-10/ІХ «Про затвердження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (01.03. для ведення особистого селянського господарства) у приватну власність ОСОБА_3 площею 0,6 га кадастровий номер :07:001:0134 (а.с.18-20).

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в населеного пункту селище Степанецьке Степанецької сільської ради площею 0,60 га кадастровий номер :07:001:0134 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.14).

Доказів, які б підтверджували право користування чи власності інших осіб на вказану земельну ділянку, не надано.

Оцінюючи аргументи позивача щодо належності їй спірної земельної ділянки на праві користування та праві власності за набувальною давністю, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Зі змістом ч. 2 цієї статті громадяни не є суб`єктами права постійного користування земельною ділянкою.

Як передбачено ч. 2 ст. 93 ЗК України громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам земельні ділянки можуть передаватися в оренду.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

У відповідності з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо зареєстрованого за ОСОБА_1 права користування чи права власності, в тому числі за набувальною давністю, на земельну ділянку, в таких межах, розмірі, місці розміщення, з такою ж конфігурацією, яка була передана у власність ОСОБА_3 .

Доводи сторін та пояснення свідків щодо наявності у ОСОБА_1 права на спірну земельну ділянку не відповідають критеріям ст. ст. 77-79 ЦПК України щодо належності, допустимості та достовірності доказів, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування, не є засобами доказування, якими мають бути підтверджені обставини справи, на їх підставі не можливо встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність у неї права власності чи користування на земельну ділянку, кадастровий номер :07:001:0134, та його порушення під час ухвалення оспорюваних рішень.

Також суд враховує, що у відповідності до ч.6, абз. 1 ч. 7, 9 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації для передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та її затвердження, ухвалювалися відповідачем у відповідності зі ст. 118 ЗК України.

У зв`язку з відсутністю порушень прав позивача та вимог законодавства при ухваленні оспорюваних рішень Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаського району Черкаської області, суд не вбачає підстав для визнання цих рішень недійсними, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Щодо вимог про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним відповідачем є особа, учасник матеріального правовідношення, яка порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи та інтереси позивача. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Такі ж правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 545/1575/21.

Як встановлено судом та визнається сторонами, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :07:001:0134, реєстрацію якого позивач просить скасувати, належить ОСОБА_3 . Проте позивач залучив як відповідача лише орган місцевого самоврядування, який ухвалював рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3

ОСОБА_3 залучена як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Клопотань про залучення у справі ОСОБА_12 як відповідача чи співвідповідача чи зміну її статусу від позивача до суду не надходило.

Враховуючи, що Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаського району Черкаської області не є належним відповідачем щодо вимог про скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту селище Степанецьке Степанецької сільськогї ради площею 0,60 га кадастровий номер :07:001:0134 за ОСОБА_3 , в задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 279, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 21 жовтня 2022 року.

Головуючий Л . О . Колісник