Справа № 337/2209/21
Провадження №2/337/36/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2022 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Нетяга М.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної шкоди

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58783 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідач ОСОБА_3 був власником будинку АДРЕСА_1 . 01.04.2021 року він продав житловий будинок. Крім будинку на земельній ділянці розташовані гаражі літ. Е, Ж, та іншіспоруди та будівлі.

Гаражі були побудовані в період з осені 1986 року по грудень 1987 року позивачем ОСОБА_1 , за його власні кошти, були побудовані під єдиною покрівлею та їх об`єднувала єдина стіна між гаражами.

Дозвіл на будівництво гаражів надала мати відповідача - ОСОБА_5 , яка на той час була єдиним власником будинку. Права власності на земельну ділянку ні в кого не було, земля належала державі. Усний дозвіл наданий був в Раді народних депутатів. Домовленість із матір`ю відповідача полягала в тому, що позивач за свої власні кошти будує два гаража, одним з яких він користується довічно, а другим користується її син. За матеріали, що були витрачені на будівництво другого гаража, її син буде сплачувати грошові кошти поступово, оскільки на момент будівництва гаража грошей не було.

Такі умови влаштували в повному обсязі, будинок, в якому розташована квартира, в якій мешкає позивач розташований рядом із земельною ділянкою, на якій мали бути побудовані гаражі, гроші на той час були. І почали будівництво. Ключі від гаражу літ. Ж були в позивача, ключі від іншого гаража літ. Е були передані матері відповідача.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1 разом з усіма будівлями та спорудами. Гаражі не були на той час зареєстровані у встановленому законом порядку. Відповідач отримав право на спадщину після смерті матері і одразу запропонував компенсацію за гараж, яка не влаштувала, оскільки даної суми не вистачило би для того, щоб побудувати новий гараж. Позивач пропонував розібрати гараж і вивезти будівельні матеріали з земельної ділянки, на що відповідач не погодився, оскільки це єдина побудова, під єдиною покрівлею та з єдиною стіною, в нього не було грошей для побудови нової стіни. Однак, 15.10.98 р. відповідач звертався із відповідним позовом до суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2000 року,позов було залишено без розгляду у зв`язку із неявкою сторін. Даним позовом відповідач фактично визнав той факт, що гаражі було побудовано саме позивачем, за його власні кошти.

Після подання позову все ж таки примирилися і досягли домовленості із відповідачем про подальше користування гаражем, на первинних умовах, які узгодили з його покійною матір`ю. З тих пір пройшло 34 роки, як позивач почав користуватися гаражем, зберігав в ньому різні речі, які не зручно було зберігати в квартирі і завжди вважав його своєю власністю. Відповідач протягом цих років не претендував на гараж літ. Ж.

На початку 2020 року відповідач почав вимагати звільнити гараж і вивезти речі, без будь-якої компенсації за гараж. Запропонували знов розібрати гараж і забрати будівельні матеріали, щоб мати змогу побудувати гараж в іншому місті. ОСОБА_3 від даної пропозиції відмовився. Замість того, щоб знайти вихід із ситуації, він оформив гаражі на своє ім`я і виставив будинок на продаж. Також він зламав замки на гаражі літ. Ж, повісив свій замок і згодом частково вивіз речі. У зв`язку із чим позивач звертався до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння. Однак, рішенням суду від 28.01.2021 року, в позові було відмовлено у зв`язку із тим, що не зміг довести той факт, що перешкоджали у користуванні гаражем, відповідач в судовому засіданні також підтвердив той факт, що він жодним чином не перешкоджав в користуванні гаражем.

На початку квітня 2021 року дізнався, що будинок АДРЕСА_1 разом з усіма будівлями та спорудами було продано, чим було спричинено матеріальну шкоду. При продажу ОСОБА_3 замовчав, що гаражем літ. Ж користується позивач, що в ньому знаходяться його власні речі. Гараж навіть не був звільнений остаточно від речей і проданий разом з ними. До початку 2020 року ніхто ніяких претензій з приводу володіння гаражем літ. Ж не пред`являв. Позивач вільно ним користувався, ключі були тільки в нього.

Таким чином, відповідач розпорядився майном, яке йому не належить, продав гараж літ. Ж, який збудовано на кошти позивача, яким він користувався понад 30 років. Вважає, що відповідач має відшкодувати шкоду в розмірі вартості гаража літ. Ж в сумі 58783 грн., відповідно до звіту з оцінки майна Запорізької товарної біржі «Гілея» від 01.04.2021 року.

Ухвалою від 15.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

15.07.2021 року до суду, від відповідача, надійшов відзив на позов у якому вказано, що ОСОБА_3 , до 01.04.2021 року був власником земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер - :04:041:0034).

Також до 01.04.2021 року був власником житлового будинку (літ. А) загальною площею 52,2 кв. м., який знаходився на земельній ділянці, за свідоцтвом про спадщину №2-4076 від 18.08.1989 р. (на 1/3 частку) та договором дарування від 25.05.1994 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1 -1897 (на 2/3 частки).

Права власності на земельну ділянку та житловий будинок були належним чином зареєстровані.

01.04.2021 р. він продав житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_6 .

В текстах договорів купівлі-продажу взагалі не має жодного слова про будь-які гаражі.

Окрім житлового будинку (літ. А) загальною площею 52,2 кв. м., право власності на який до 01.04.2021 р. було зареєстровано за відповідачем, і який був ним проданий, на земельній ділянці площею 0,1000 га з кадастровим номером :04:041:0034 також знаходяться два гаражі, вбиральня, забор, водопровід, тощо.

Згідно з технічним паспортом на житловий дім індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , складеним станом на 07.04.1998 р. (реєстровий №47/4982), копії сторінок якого додані позивачем до його позовної заяви, на плані земельної ділянки два гаражі позначені літерами «Е» та «Ж». Також в цьому ж технічному паспорті міститься позначка про те, що гаражі літери «Е» та «Ж» є самочинно збудованими.

Спірний гараж, яким весь час користувався та користується до цього часу ОСОБА_1 , позначений у вказаному технічному паспорті літерою «Ж».

Про знаходження будь-якого майна позивача у спірному гаражі (літ. Ж) ніколи і нічого не було відомо, оскільки цим гаражем як користувалися так і користуються на теперішній час ОСОБА_1 та члени його родини, саме вони встановлювали засоби закриття цього гаража (замки на нього) та лише вони мали і мають до нього доступ. Зі свого боку відповідач ніколи не перешкоджав позивачу у його користуванні спірним гаражем і, відповідно, не зламувавшого замків на спірному гаражі, не вішав на нього своїх замків та не вивозив з нього будь-яких речей, як про те неправдиво зазначено позивачем у його позовній заяві.

Щодо зазначення позивачем в позовній заяві про те, що обидва гаражі були побудовані ним за власні кошти, та щодо доданих ним до позовної заяви копій квитанцій (вимог типової форми №М, квитанцій до прибуткових касових ордерів, чеку, накладних на відпуск матеріалів на сторону, видаткових накладних, довідок, накладних, тощо) вважаю за необхідне зазначити наступне.

Копії документів, наданих позивачем в обґрунтування побудови гаражу, свідчать лише про те, що позивач у певний проміжок часу придбавав різні будівельні матеріали та замовляв послуги транспорту (будівельної техніки). Вказані документи жодним чином не підтверджують того, що придбані позивачем матеріали та оплачені ним послуги були використані саме при будівництві гаражів (літери «Е» та «Ж»). Взагалі є не зрозумілим як ці документи пов`язані з гаражами чи їх будівництвом. Будь-яких інших доказів, які б в дійсності підтверджували будівництво позивачем гаражів (літери «Е» та «Ж») за його власні кошти, позивачем до позовної заяви не додано та про їх існування не зазначено.

Також вказав, що додані позивачем до позовної заяви копії квитанцій (вимог типової форми №М, квитанцій до прибуткових касових ордерів, чеку, накладних на відпуск матеріалів на сторону, видаткових накладних, довідок, накладних, тощо) містять безліч дефектів та суперечностей, таких, наприклад, як: деякі квитанції до прибуткових касових ордерів не містять номерів прибуткових касових ордерів, до яких вони видані; деякі вимоги типової форми №М датовані 1987 роком, в той час як на самих вимог зазначено, що самі бланки цих вимог були надруковані лише у 1988 році («Марганецька міськтипографія, 07.09.88 р., зам. 5442, тир. 20000»); деякі квитанції оформлені не на ОСОБА_1 , а ОСОБА_7 ; деякі квитанції взагалі не містять будь-чих підписів; деякі накладні не містять повних дат їх складання або дат взагалі; довідка прооплату будівельних матеріалів від розборки будинку АДРЕСА_2 датована 1990 роком (тоді як будівництво гаражів було завершено ще у 1987 роді), тощо.

Вважає, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено та не підтверджено його висловлювання в позовній заяві про те, що обидва гаражі (літери «Е» та «Ж») були побудовані ним за власні кошти.

Відповідач також міг би стверджувати про свою участь у будівництві вказаних гаражів та/або у залученні до цього його власних коштів або доводити те, що він повність чи частково розрахувався з позивачем за його участь у будівництві цих гаражів (в якості приклада до цього відзиву додається копія розписки від 10.10.1998 р., відповідно до якої дружина позивача - ОСОБА_8 отримала від відповідача 1220 шт. цегли та 114 шт. шлакоблоку).

Але він не бачить в цьому сенсу і вважає, що не потрібно досліджувати, вивчати, аналізувати та/або встановлювати такі обставини і факти(хто будував гаражі, за чиї кошти вони були збудовані, хто і скільки витратив при цьому грошей та/або матеріалів, як і коли відбувалися розрахунки та оплати між позивачем і відповідачем, тощо), оскільки позивачу повинно бути відмовлено у задоволенні його позовних вимог саме через відсутність факту заподіяння йому матеріальної шкоди та відсутність фактів будь-яких порушень прав чи інтересів позивача, в тому числі з боку відповідача, незалежно від усіх інших встановлених судом обставин, враховуючи наведене.

Основною та єдиною підставою заподіяння позивачу матеріальної шкоди та обґрунтування ним позовної вимоги про відшкодування йому цієї шкоди в розмірі вартості гаража (літ. Ж) в сумі 58783,00 грн., позивач вважає та вказує факт продажу відповідачем цього гаража (літ. Ж).

Відповідач продав лише земельну ділянку та житловий будинок (літ. А) і нічого більше. Тобто ніякі гаражі відповідач ніколи і нікому не продавав.

Це прослідковується у текстах як договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 01.04.2021 р., посвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. та зареєстрованих в реєстрі за №483 і №484 відповідно, так і у текстах інших правовстановлюючих документів, як от свідоцтва про спадщину №2-4076 від 18.08.1989 р. (на 1/3 частку), договору дарування від 25.05.1994 р., зареєстрованим в реєстрі за №1-1897 (на 2/3 частки), витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 02.11.2020 р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №246529217 від 02.03.2021 р. (щодо 1/3 частки), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №246528232 від 02.03.2021 р. (щодо 2/3 часток) та інформаційної довідки №252393631 від 13.04.2021 р.

З вказаних документів вбачається, що з самого початку (з моменту оформлення спадщини) право власності було оформлено лише на житловий будинок і ніякі гаражі у власність не отримував та не оформлював. Відповідно і реєстрація права власності відбулась лише щодо житлового будинку, який 01.04.2021 року був проданий без будь-яких гаражів. Про гаражі йде мова лише у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та у інформаційній довідці з цього ж реєстру при описанні об`єкта нерухомості, а саме житлового будинку літ. А. В цих документах не зазначається, навіть, площа Цих гаражів та їх згадування міститься лише при описанні об`єктів, які розташовані на земельній ділянці, Але це не свідчить про те, що на ці гаражі було оформлено та зареєстровано право власності за будь-якою особою, в т.ч. за відповідачем.

Відповідач стверджує, що він ніколи не оформлював та не реєстрував свого права власності на вказані гаражі (літери «Е» та «Ж»), а відповідно їх і не продавав (не міг би продати).

Тому твердження позивача про заподіяння йому матеріальної шкоди, яка пов`язана саме з фактом нібито продажу відповідачем спірного гаража (літ. Ж), є необґрунтованими, помилковими такими, що не відповідають дійсності.

Безпідставно стверджуючи про продаж відповідачем спірного гаражу (літ. Ж) та не підкріплюючи це жодними доказами, позивач або невинно помиляється або навмисно вводить суд в оману.

Вважає, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача (а саме заподіяння йому будь-якої матеріальної шкоди, пов`язаної з нібито продажем відповідачем спірного гаражу, якого в дійсності не відбулось) є самостійною та окремою підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні його позовної заяви у повному обсязі, незалежно від інших встановлених судом обставин.

03.08.2021 року до суду, від позивача, надійшли додаткові докази(фотознімки).

Ухвалою від 17.08.2021 року, закрито підготовче провадження у справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з мотивів викладених у позові. Суду пояснив, що у вересні 1986 року до нього прийшов ОСОБА_9 запросив до себе додому де розмовляли з його матір`ю з приводу побудови гаражів, одного для ОСОБА_9 іншого для себе. Матір ОСОБА_9 дозволила будівництво.

Для побудови гаражів ОСОБА_10 наймав працівників, ОСОБА_9 теж приймав участь у будівництві.

У 1987 році закінчив будівництво гаражів, ключі від гаражів були у кожного свої.

Матір ОСОБА_9 казала, що за будівельні матеріали буде сплачувати частями.

Після смерті матері, ОСОБА_9 запропонував компенсацію за гараж, але вона не влаштовувала, і ОСОБА_10 запропонував розібрати гараж, але ОСОБА_9 не погодився.

34 роки позивач користувався гаражем, там були його речі, вважав його своєю власністю. Відповідач не перешкоджав користуванню гаражем. В літку 2020 року відповідач вимагав звільнити гараж, оформив гаражі на своє ім`я, навісив свій замок. 01.04.2021 року дізнався, що будинок з будівлями продано.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечував. Суду пояснив, що у 1987 році ОСОБА_10 , можливо, за усною домовленістю з покійною матір`ю, яка володіла будинком, будував гаражі. Документальної домовленості не було. ОСОБА_10 діставав будівельні матеріали: червону цеглу б/у, шлакоблок, цемент привозив ОСОБА_11 , але все оплачувала мати, за його просьбою передавала йому гроші. Будівництво було самовільне, не було ніяких дозвільних документів на будівництво. ОСОБА_9 участі у будівництві не приймав. Йому ніхто претензій не пред`являв, у гаражі він машину не ставив. Отримав спадок від матері і у 2005 році приватизував землю. Згодом з сім`єю ОСОБА_10 виникли свари, виникли непрязнені відносини. У 1997 році отримав у архітектурі припис про знос гаражів, та по пошті направив його ОСОБА_10 . Офіційно гаражі продавати не збирався. Покупцю ОСОБА_12 все розповів, що гаражі не узаконені. Пропонував ОСОБА_10 купити гараж, але у того не було достатньо грошей. Гаражі мають спільний дах. ОСОБА_9 віддавав цеглу, шлакоблоки. До 10.03.2021 року на гаражі висів замок ОСОБА_10 . Покійна матір виплатила всі гроші, та 34 роки ОСОБА_10 користувався гаражем.

Також стороною відповідача надана суду заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якій просить суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в процесі розгляду справи в розмірі 11000 грн.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що гаражі будували позивач і відповідач, та користувалися ними. Будівництво відбувалось у 1986 1987 роках. Бачив будівельників, найнятих людей, вивозили сміття.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_9 пропонував будувати гаражі за місцем проживання матері в 1986 1987 роках. ОСОБА_10 попросив його допомогти у будівництві гаражів, привозив цемент, арматуру. ОСОБА_9 фактично у будівництві участі не приймав. Будували біля одного року, та побудували два гаражі під одним дахом. Оплату матеріалів проводив ОСОБА_10 .

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що у 1987 році позивач і відповідач надумали будувати два гаража. Від ОСОБА_9 була земля, а від ОСОБА_10 робота і будівельні матеріали. ОСОБА_10 попросив допомогти у будівництві, і свідок з іншими людьми, у чотирьох, приїжджали і будували протягом року. Побудували два гаражі. Скільки за це було оплачено, свідок не пам`ятає. Користувалися гаражами позивач і відповідач, кожен своїм.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивача її чоловіка позвали і запропонували побудувати гаражі і поділити їх. Почали будівництво, завозили будівельні матеріали. У 1987 році побудували гаражі по АДРЕСА_1 . Хазяйкою ділянки була мати відповідача. Гаражем користувалися 34 роки.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що у 2021 році він придбав будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_9 . При будинку є два гаражі під одним дахом. З приводу спірних питань, він нічого не знав. Покупку проводив через ріелторів, все було законно. Спірний гараж не оглядав до угоди купівлі. ОСОБА_9 пояснив йому, що гараж займають інші люди і їм користуються, які звільнять гараж. Ключі від гаражу отримав після угоди. Зі слів сусідів зрозумів, що гаражі будували спільно позивач і відповідач. Придбав домоволодіння, земельну ділянку і гаражі. Однією із переваг і умов придбання саме цього домоволодіння, було наявність гаражів, які були необхідні.

Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, свідків, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено.

18.08.1989 року, Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_3 , видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Спадкова маса склала житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . На земельній ділянці знаходяться: житловий будинок, літня кухня, гараж, вбиральня, водопровід(а.с.72).

Відповідно до договору дарування від 27.05.1994 року, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , подарували свої частини спадкового майна ОСОБА_3 (а.с.73).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2021 року, ОСОБА_3 являється власником 1/3 частини об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , який складає житловий будинок(літера А) загальною площею 52,2 кв.м., житлова площа 22,9 кв.м., і крім того на земельній ділянці розташовано: гараж(літера Е,Ж), погріб(пг,пг 1), вбиральня(літера З), паркан (№1,3), водопровід (№2), на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.08.1989 року, та 2/3 частин об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , який складає житловий будинок(літера А) загальною площею 52,2 кв.м., житлова площа 22,9 кв.м., і крім того на земельній ділянці розташовано: гараж(літера Е,Ж), погріб(пг,пг 1), вбиральня(літера З), паркан (№1,3), водопровід (№2), на підставі договору дарування від 27.05.1994 року(а.с.78-79).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №086444, витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, ОСОБА_3 являється власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд(а.с.67, 75-77).

Відповідно до припису інспекції Державного архітектурно будівельного контролю за № 274 від 18.03.1997 року, ОСОБА_3 запропоновано розібрати самовільно встановлені гаражі які частково знаходяться за межами відведеної ділянки.

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 09.04.1998 року, з реєстрацією поточних змін, за експлікацією земельної ділянки, не ній розташовані: житловий будинок(літера А), гараж(літери Е, Ж). Гаражі, відповідно до примітки, самочинно збудовані(а.с.21-23).

Відповідно до платіжних документів, у період 1987 року були здійснені закупівлі, у тому числі позивачем ОСОБА_1 , будівельних матеріалів та послуг(а.с.35-43).

У 1998 році ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні майном, у тексті якого вказував що він і позивач домовились побудувати гаражі, які були побудовані і експлуатувались за призначенням. Також ОСОБА_3 просив зобов`язати відповідачів звільнити гараж(а.с.44).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.05.2000 року, позовна заява залишена без розгляду(а.с.45).

Відповідно до розписки від 10.10.1998 року, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_3 , будівельні матеріали(а.с.74).

Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 01.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. і зареєстрованого у реєстрі за № 483, ОСОБА_3 продав ОСОБА_6 житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.68-69).

Відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 01.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. і зареєстрованого у реєстрі за № 484, ОСОБА_3 продав ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.70-71).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, від 13.04.2021 року, об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , який складає житловий будинок(літера А) загальною площею 52,2 кв.м., житлова площа 22,9 кв.м., і на земельній ділянці розташовано гараж(літера Е,Ж), погріб(пг,пг 1), вбиральня(літера З), паркан (№1,3), водопровід (№2), з 01.04.2021 року належать на праві приватної власності ОСОБА_6 (а.с.34).

Відповідно до звіту з оцінки майна від 01.04.2021 року Запорізької товарної біржі «Гілея», гараж, літера Ж, за адресою АДРЕСА_1 , оцінено в 58783 грн.(а.с.6-33).

Відповідно до рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено.

Предметом позову було майно загальною вартістю 67700 грн., яке знаходилось в гаражі який розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до тексту рішення, що стосується гаражу, ОСОБА_3 поясняв, що дійсно він є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться житловий будинок та два гаражі, одним з яких з 1987 року постійно та безперервно користувався та користується позивач ОСОБА_1 та його члени родини(а.с.47-50).

Згідно ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Обґрунтовуючи правову підставу позову, ОСОБА_1 посилався на ч. 1 ст. 1166 ЦК України.

Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає відшкодування в повному обсязі майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи, особою, яка її завдала.

Враховуючи обставини встановлені судом під час розгляду справи, суд доходить висновку, що до даних спірних відносин не підлягають застосуванню зазначена норма права.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у Постанові від 04.12.2019 року по справі № 917/1739/17, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Таким чином, встановивши, що позивачем ОСОБА_1 було здійснено самочинне будівництво гаражів розташованих за адресою домоволодіння у АДРЕСА_1 ,які в подальшому, разом з домоволодінням і землею, були продані відповідачем ОСОБА_3 свідкові ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що вказані правовідносини регулюються ч. 6 ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Отже, враховуючи, що факт того, що гараж(літера Ж) розташований за адресою домоволодіння у АДРЕСА_1 , самочинно побудований за власні кошти позивача ОСОБА_1 , знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, та об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, яка належала до продажу відповідачу ОСОБА_3 , було ним продано, то позивач має право на відшкодування витрат на будівництво (будівельні матеріали та роботи) зазначеного об`єкту нерухомості на підставі ч. 6 ст. 376 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача вартості гаражу(літера Ж), за адресою АДРЕСА_1 , яка відповідно до звіту з оцінки майна від 01.04.2021 року Запорізької товарної біржі «Гілея», становить 58783 грн.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтвердженні витрати по сплаті судових витрат у вигляді судового збору.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 229, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) грошову суму у розмірі 58783(п`ятдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят три) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) понесені судові витрати у розмірі 908(дев`ятсот вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складений 15.09.2022 року.

Суддя: