Справа № 183/2471/21
№ 2/183/3193/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2022 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря Шибко В.С., розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення різниці між належною до сплати вихідною допомогою та раніше нарахованою, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 06 червня 2002 року до 01 квітня 2011 року вона працювала у відповідача на посаді інженера з ремонту групи для ремонту цивільних споруд. Звільнена наказом № 118-К від 01 квітня 2011 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. В день звільнення відповідач не надав їй копію наказу про звільнення та письмово не повідомив про нараховані суми вихідної допомоги, належні при звільненні. Вважаючи звільнення незаконним, вона звернулась до суду із позовом про поновлення на роботі. Під час розгляду судом справи про поновлення її на роботі, їй стало відомо, що при звільненні їй невірно проведено розрахунок належної до виплати вихідної допомоги. Оскільки протягом 2011-2016 років позивач вела з відповідачем судовий спір про її поновлення на роботі і протягом 2015 року неодноразово зверталась до відповідача з заявами про неправильність проведеного з нею розрахунку при звільненні і необхідності проведення нового розрахунку належної їй вихідної допомоги, вважає, що строк на звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача провести розрахунок розміру вихідної допомоги, належної їй при звільненні, пропущено з поважних причин і він підлягає поновленню. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року позивачу було відмовлено у задоволенні позову. Вказане рішення оскаржене нею, постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2018 року рішення від 16 травня 2016 року - залишено без змін. 26 березня 2018 року ухвалою ВС відмовлено у відкритті касаційного провадження за її скаргою. 12 січня 2021 року позивач звернулася до експертної установи з метою визначення суми, яка підлягає нарахуванню їй, а 21 січня 2021 року вона подала до суду заяву про перегляд рішення суду від 16 травня 2016 року за нововиявленими обставинами - тому як згідно висновку експерта № 12/01/2021 від 15 січня 2021 року за результатами проведення економічної експертизи середньоденна заробітна плата позивача складає 195,78 грн, середньомісячна 4111,38 грн, а тому розмір вихідної допомоги відповідно становить 4111,38 грн, що на 600,01 грн більше, ніж виплачено ПАТ «Укртелеком» позивачу. Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року їй було відмовлено у перегляді рішення за нововиявленими обставинами, через те, що обставини, на які вона посилалася не є нововиявленими, а є новими доказами. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року ухвалу суду від 16 лютого 2021 року залишено без змін. У зв`язку з тим, що вказаний висновок експерта згідно судового рішення є новим доказом, вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Просить поновити строк на подачу позову, як пропущений з поважних причин; стягнути з відповідача різницю між належною до сплати вихідною допомогою та нарахованою в сумі 600,01 грн, а також стягнути на її користь судові витрати.

Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. 21 травня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 25 травня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і відкрито провадження у справі.

15 грудня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що під час розгляду судом цивільної справи № 183/1066/16, у якій 16 травня 2016 року ухвалено рішення, що набрало законної сили 24 січня 2018 року, встановлені всі фактичні обставини справи, що стосуються предмету спору у цій справі і їх ніхто не оспорив, рішення суду набрало законної сили. А тому зазначені позивачем обставини зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд під час розгляду справи № 183/1066/16 по суті.

31 грудня 2021 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач, не погоджуючись з позицією відповідача, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 25 квітня 2022 року провадження у справі закрите на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2022 року ухвалу суду від 25 квітня 2022 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 29 серпня 2022 року - визначено головуючим суддею Дубовенко І.Г.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2022 року прийнято справу до свого провадження, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (письмове провадження) з 04 жовтня 2022 року.

06 вересня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в новій редакції, який відповідає відзиву, що надійшов 15.12.2021 року.

Суд, дослідивши підстави позовної заяви, відзиву на позов, а також докази, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступних висновків.

Обставини, встановлені судом і зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді інженера з ремонту групи для ремонту цивільних споруд. Звільнена наказом № 118-К від 01 квітня 2011 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. При звільненні позивачу відповідачем була виплачена вихідна допомога в розмірі 3 511,37 грн.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку для звернення до суду, суд вважає його таким, що не пропущений, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Позовні вимоги про стягнення різниці між належною до сплати вихідною допомогою та раніше нарахованою за своїм змістом зводяться до спору про порушення роботодавцем законодавства про оплату праці.

Так, Конституційний Суд України у рішенні № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у системному зв`язку із положеннями статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Враховуючи, що вихідна допомога, яка має бути виплачена працівникові у зв`язку зі звільненням, входить до виплат, на які працівник має право згідно із Законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку право працівника на звернення до суду за захистом своїх прав не обмежено будь-яким строком у відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, тому доводи представника відповідача про застосування до вимог ОСОБА_1 наслідків пропуску нею строків позовної давності є безпідставними, а строк для подання позовної заяви в даному випадку окремому поновленню не підлягає.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Водночас, відповідно до вимог статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Разом з тим згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення різниці між належною до сплати вихідною допомогою та нарахованою в сумі 600,01 грн. Так, ОСОБА_1 не погоджується з проведеним відповідачем розрахунком вихідної допомоги, виплаченої їй при звільненні, посилаючись на те, що останнім робочим днем є 01 квітня 2011 року, а тому їй необхідно було нараховувати вихідну допомогу з урахуванням фактично відпрацьованого часу не за січень-лютий 2011 року, як це зробив відповідач, а за лютий - березень 2011 року. Оскільки за лютий-березнь 2011 року (останні два місяці, що передували її звільненню) вона відпрацювала 14 робочих днів, то для розрахунку середньоденної заробітної плати береться саме вказаний період. На підтвердження своїх посилань позивач надав висновок експерта № 12/01/2021 від 15 січня 2021 року, відповідно до висновків якого:

1. визначений ПАТ «Укртелеком» розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 для розрахунку вихідної допомоги при звільненні з роботи, відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України, в Розрахунку вихідної допомоги за № 12F000-166 від 08 лютого 2016 року, не відповідає вимогам п. 2, п. 3, п. 5, п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою ККМУ від 08.02.1995 року № 100;

2. в результаті проведеного дослідження встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на дату її звільнення з роботи 01.04.2011 року, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню з ПАТ «Укртелеком», згідно з вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року, складає 195,78 грн. Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 , розрахована відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року, складає 4111.38 грн (а.с. 28-33).

Такі посилання позивача, суперечать висновкам, викладеним ВС КЦС у своїй постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 209/396/18, провадження № 61-48428св18 згідно з якими «59. При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідачів у зв`язку з незаконним звільненням, суд керується Порядком, згідно з яким з цією метою середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 60. Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. 61. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. 62. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). 63. Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню. 64. Так, в абзаці 2 пункту 4 Порядку зазначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. 65. Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, не врахував, що розділом III Порядку передбачені виплати, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, а саме виплати, нараховані позивачу у зв`язку з перебуванням на лікарняному, які помилково включені при нарахуванні вказаної виплати, що в свою чергу помилково обчислена шляхом множення на число робочих днів. 66. Таким чином, в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд звертає увагу на те, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню з урахуванням вимог, викладених у Порядку.»

Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Так, при обчисленні розміру вихідної допомоги використовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чини законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як підрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/1066/16 від 16 травня 2016 року, яке залишене в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2018 року, вбачається у березні 2016 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ПАТ «Укртелеком», в якому просила визнати правильним розрахунок вихідної допомоги при звільненні у розмірі 4111,38 грн; зобов`язати відповідача провести донарахування вихідної допомоги в сумі 600,01 грн. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» відмовлено, зокрема, з тих підстав, що розрахунок виплаченої позивачеві при звільнені вихідної допомоги, відповідачем зроблений вірно, вихідна допомога виплачена позивачеві в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 24 січня 2018 року (а.с. 198-206).

Статтею 82 ЦПК України - визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що правильність розрахунку відповідачем розміру вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 встановлені рішенням суду цивільній справі, що набрало законної сили.

А посилання позивача щодо розрахунку середнього заробітку за 14 робочих днів у лютому 2011 року - відхиляються, з означених вище підстав.

Аналіз вищевикладеного переконує суд в тому, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити.

З урахуванням відмови позивачеві у позові, судові витрати відшкодуванню їй не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення різниці між належною до сплати вихідною допомогою та раніше нарахованою - відмовити.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «Укртелеком» (, адреса місцезнаходження: б-р Тараса Шевченка, будинок 18, м.Київ, 01601, email: ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2022 року.

Суддя І.Г.Дубовенко