КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4803/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 вересня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київської міської прокуратури на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, -

УСТАНОВИВ:

у березні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до Київської міської прокуратури, згідно вимог якого просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь майнову шкоду в розмірі 142 408,56 грн, 280 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1000000,00 грн моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.11.2019 його затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України.

З 29.11.2019 судом постановлено ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , дія якого продовжувалась до 28.04.2020.

Однак, 27.04.2020 у вказаному кримінальному провадженні прийнято рішення в порядку ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного ОСОБА_1 (Peng Gilbert Che) у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, прийнято відповідну постанову та в порядку ст. 205 КПК України звільнено з-під варти.

Вважає, що закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення свідчать про вчинення незаконних дій органами, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та є достатньою підставою для відшкодування особі шкоди, завданої такими діями, та додаткового встановлення судом не потребують.

Зазначає, що є підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини, Конвенцію про захист прав людини, а також на ст. 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 422 408, 56 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Київська міська прокуратура, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги відповідач вказує на неправильне застосування судом першої інстанції положень ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 1,2, 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового-розслідування, прокуратури та суду», постанови пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення 142 408,56 грн. вартості навчання в Харківському національному університеті радіоелектроніки, оскільки подані позивачем докази не підтверджують обставин причинно-наслідкового зв`язку між відрахуванням та не атестацією позивача у зв`язку із неявкою на засідання атестаційної комісії, та перебуванням його під слідством чи затриманням за підозрою у злочині.

Апелянт зазначає, що вирішуючи питання про стягнення на користь позивача 280000,00 грн. витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції порушив вимоги статті 137 ЦПК України та задовольнив зазначені вимоги за відсутності в матеріалах справи доказів фактичного вчинення дій, надання послуг, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, стягуючи на користь позивача моральну шкоду у розмірі, більшому ніж передбачено положеннями ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду», суд першої інстанції не мотивував своє рішення та не вказав, які саме доводи позивача взяв до уваги та якими доказами у справі це підтверджується.

Відзивів на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу,згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник Київської міської прокуратури Котляр Т.М. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 11.08.2022 року судової повістки представнику позивача ОСОБА_1 - адвокату Приходьку А.А.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідаєне в повній мірі.

Судом встановлено, що 13.11.2019 Департаментом процесуального керівництва в особливо важливих кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України розпочато досудове розслідування у кримінальних провадженнях №0002402 та №0002403 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.199 КК України.

15.11.2019 вищевказані кримінальні провадження об`єднано та продовжено досудове розслідування за №0002402.

28.11.2019 слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві затримано громадянина Республіки Камерун ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України.

У подальшому, 28.11.2019 затриманому повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, відповідно до якої ОСОБА_1 вчинив закінчений замах на заволодінням майном ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах.

29.11.2019 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва постановлено ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 . Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.03.2020, дію запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування продовжено до 28.04.2020 включно.

27.04.2020 старшим групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні - заступником начальника третього відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення в суді управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва Сотніченко B.C. прийнято рішення в порядку ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного ОСОБА_1 (Peng Gilbert Che) у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України та в порядку ст. 205 КПК України звільнено з-під варти.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивач незаконно обвинувачувався у кримінальних правопорушеннях, утримувався під вартою, в зв`язку з чим набув права на відшкодування шкоди, заподіяної незаконним перебуванням під слідством, і з моменту фактичного затримання ОСОБА_1 за підозрою та до моменту закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (з 28.11.2019 року по 27.04.2020 року) минуло 5 місяців, цей період згідно з Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є періодом перебування позивача під слідством у вказаному кримінальному провадженні.

Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина 2 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

З огляду на ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 19.12.2019 ОСОБА_1 та Адвокатське бюро «Приходько та партнери» уклали договір про надання правової допомоги № 08/12-19. На підставі даного договору Адвокатське бюро «Приходько та партнери» здійснювало захист ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0002402.

19.12.2019 ОСОБА_1 та Адвокатське бюро «Приходько та партнери» уклали Додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, в якій передбачили порядок здійснення оплати за надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, вартість послуг Адвокатського бюро розраховується, виходячи з погодинної ставки, встановленої Адвокатським бюро для адвокатів Адвокатського бюро, та часу, витраченого на виконання завдання Клієнта.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, Адвокатське бюро встановлює для кожного адвоката погодинну ставку, на основі якої здійснюється розрахунок гонорару Адвокатського бюро. Розмір погодинної ставки адвокатів становить:

- для керуючого партнера - 5500 грн. за 1 год.

- для іншого адвоката - 2500 грн. за 1 год.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, сума гонорару за цією Додатковою угодою сплачується Клієнтом на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання робіт, виконаних відповідно до Договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019.

25.04.2020 на виконання умов Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019 Адвокатським бюро «Приходько та партнери» та ОСОБА_1 було підписано Акт здачі-приймання робіт, виконаних відповідно до Договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019.

Відповідно до Акту здачі-приймання робіт, виконаних відповідно до Договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, загальний час, витрачений адвокатами Адвокатського бюро на надання професійної правничої допомоги Клієнту у кримінальному провадженні № 0002402 відповідно до Договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, становить 92,8 годин. Загальна сума, що підлягає оплаті за професійну правничу допомогу адвокатів Адвокатського бюро, становить 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень.

Додатково, 27.04.2020 ОСОБА_1 та Адвокатське бюро «Приходько та партнери» уклали Додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019. Даною угодою ОСОБА_1 зобов`язується здійснити оплату юридичних послуг в розмірі 280 000 грн.

Пенг Джілберт Че сплатив Адвокатському бюро «Приходько та партнери» гонорар в розмірі 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією № ПН55591, долученою до матеріалів справи, де вказано призначення платежу «За надан./правов. допом. відпов. до додаткової угоди № 2 до договору № 08/12-19 від 19.12.2019 від Peng Glibert Che».

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення витрат на юридичну допомогу, у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення судом ст. 137 ЦПК України при визначенні розміру та стягненні витрат на юридичну допомогу як безпідставні, оскільки в даному випадку позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на юридичну допомогу, отриману ним у зв`язку із перебуванням під слідством в кримінальному провадженні, право на відшкодування якої передбачено Законом, зокрема п. 4 ч. 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Положеннями п. 5 ч. 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Згідно із частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) сформульовано висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 1 січня - 6000 гривень.

У справі, що переглядається, строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить 5 місяців, тому розмір відшкодування морального відшкодування не може бути меншим за 30000,00 грн (5 х 6 000,00 грн.= 30000,00 грн.)

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

За змістом положень статей 23, 1176 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Звертаючись до суду із вимогами про відшкодування завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду моральної шкоди в розмірі 1 000 000, 00 грн. ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку із незаконним обвинуваченням йому було завдано моральної шкоди у формі душевних страждань та приниженні його честі та гідності, що пов`язано із наступними факторами:

- публічне обвинувачення його у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України;

- незаконне тривале кримінальне переслідування його, що тривало протягом 6 місяців;

- позбавлення волі протягом 6 місяців;

- перебування ОСОБА_1 в ДУ «Київський слідчий ізолятор»;

- відрахування ОСОБА_1 із Харківського національного університету.

Судом першої інстанції установлено, що внаслідок незаконного обвинувачення у кримінальних правопорушеннях, позивач утримувався під вартоюз 28.11.2019 року по 27.04.2020 року, у зв`язку із чим зазнав моральних переживань, а відтак обґрунтованим є висновок районного суду, що позивачу завдано моральної шкоди.

Зурахуванням вимог розумності та справедливості, порушення прав ОСОБА_1 , характеру і обсяг його страждань, апеляційний суд погоджується із висновками районного суду про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у визначеному ним розмірі - 1 000 000,00 грн., та в той же час про наявність підстав для збільшення розміру гарантованого законом мінімуму компенсації моральної шкоди і визначення його в розмірі 100 000 грн.При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що перебування позивача під слідством, а також в умовах ізоляції тривалий термін часу порушило його звичний уклад життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, негативно вплинуло на життя та свідомість позивача.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги позивача про відсутність достатнього обґрунтування визначення розміру присудженого позивачу відшкодування моральної шкоди у розмірі, більшому, ніж мінімально гарантований законом, колегія суддів вважає безпідставними.

В той же час, заслуговують на увагу доводи відповідача щодо безпідставного задоволення судом першої інстанції вимог позивача в частині стягнення витрат, пов`язаних із оплатою навчання в Харківському національному університеті радіоелектроніки.

З наявної в матеріалах справи характеристики студента, наданої Харківським національним університетом радіоелектроніки, ОСОБА_1 , 1992 року народження, зарахований наказом №1679 СТ від 01.09.2015 р., 20.09.2018 р. був відрахований за власним бажанням та зарахований до магістратури наказом № 1291 СТ від 21.09.2018 р. Був відрахований у зв`язку з завершенням строку навчання, як такий, що повністю виконав навчальний план, але не атестований у зв`язку із неявкою на засідання екзаменаційної комісії.

Відповідно до довідки Харківського національного університету радіоелектроніки №13/17-664 від 01.09.2020, громадянин республіки Камерун ОСОБА_1 навчався на факультеті ІТМ Харківського національного університету радіоелектроніки за напрямком економічна кібернетика (денна форма навчання) і за період з 31.10.2017 р. по 31.12.2019 р. за навчання було сплачено 5 133, 69 доларів США.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що саме через незаконні дії органів влади студент не мав можливості з`явитися на засідання екзаменаційної комісії та здати іспит, що стало причиною відрахування його з університету. На підставі викладеного, суд стягнув на користь позивача 142 408, 56 грн. вартості навчання ОСОБА_1 у Харківському національному університеті радіоелектроніки.

Водночас такі висновки суду є необґрунтованими та не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дані обставини повинні бути підтверджені або доведені достатніми доказами відповідно до ст. 76 ЦПК України.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Разом з тим, жодних доказів, підтверджуючих, що засідання екзаменаційної комісії відносно ОСОБА_1 проводились у відповідні дати після його затримання за підозрою у вчиненні злочину, позивач не надав.

Оскільки доказування відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях, дані обставини є не доведеними з боку позивача.

Суд першої інстанції не дослідив ці обставини під час розгляду справи та не перевірив доводи позивача про причини його неявки на засідання екзаменаційної комісії.

Крім того в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не мотивував своє рішення про стягнення на користь позивача повної суми оплати за період навчання ОСОБА_1 в Харківському національному університеті радіоелектроніки за період з 31.10.2017 р. по 31.12.2019 р в розмірі 142 408, 56 коп. При прийнятті оскаржуваного рішення судом не враховано та не надано оцінки тому, що позивач перебував під слідством та судом з 28.11.2019 по 27.04.2020 та саме у вказаний період часу був обмежений у відповідних правах.

Таким чином, будь-яких об`єктивних доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку відрахування позивача із Харківського національного університету радіоелектроніки внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та тримання під вартою до суду не надано і судом таких не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок коштів Державного бюджету майнової шкоди в розмірі 422 408,56 грн. не відповідає обставинам справи, а висновки, викладені в ньому в цій частині, зроблені із порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської прокуратури задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року- скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 майнової шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в якості компенсації завданої майнової шкоди 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень 00 коп., сплачених останнім за надання йому юридичної допомоги.

В задоволенні решти вимог про стягнення майнової шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23.09.2022 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.