Дата документу 16.09.2022 Справа № 337/6766/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/6766/21 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження № 22-ц/807/1644/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» вересня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Хортицького району до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Хортицького району звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою відповідача: АДРЕСА_1 , а відповідач отримує надані послуги.

Внаслідок того, що відповідач не виконує свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 23317,95 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 23317,95 грн. та судовий збір в розмірі 2270 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 березня 2017 року по 30 вересня 2021 року в сумі 18411 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у сумі 2270 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність надання позивачем послуг, неправильність обрахування опалювальної площі квартири, неврахування позивачем її пільг, отримання позивачем компенсації за пільговий тариф, наявність прибудинкового лічильника тепла, покази якого не враховані, недопустимість розрахунків позивача як доказу, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 липня 2022 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 липня 2022 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зареєстрована за вказаною адресою, є власником цієї квартири, до якої надавались послуги з водопостачання та опалення, однак не здійснювала їх оплату. Водночас, судом за заявою відповідача застосовано строк позовної давності до заявлених позивачем вимог, а тому у розрахунок була включена сума заборгованості за надані послуги з 01 березня 2017 року по 30 вересня 2021 року, тобто у період, що входить у межі строку позовної давності, заборгованість у якому склала 18411,40 грн., яку й було стягнуто з відповідачів на користь Концерну «Міські теплові мережі».

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , які відповідач отримували на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 .

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи відповідач зареєстрована у вказаній квартирі (а.с.11,12).

Згідно з розрахунком Концерну «Міські теплові мережі» за період 01 липня 2014 року по 30 вересня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 41843,27 грн., відповідачем оплачено 16525,32 грн.

Відповідно до довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води заборгованість ОСОБА_1 за період з 01 липня 2014 року по 30 вересня 2021 року становить 23317,95 грн.

Згідно з п. 1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями (надалі Правила), ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Пунктом 18 Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами пункту 1 частини першої статті 20 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною третьою статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Згідно зі ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з управління багатоквартирним будинком.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.

У разі ненадання, надання неналежної якості послуги з управління багатоквартирним будинком споживач має право викликати управителя для перевірки якості наданих послуг.

Порядок перевірки якості надання комунальних послуг та якості послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком).

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача.

Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом.

Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) протягом п`яти робочих днів вирішує питання щодо задоволення вимог, викладених в акті-претензії, або видає (надсилає) споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. У разі ненадання виконавцем (управителем) відповіді в установлений строк претензії споживача вважаються визнаними таким виконавцем (управителем).

Відповідачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції акти-претензії, які б були відповідними доказами неналежного надання комунальних послуг або докази відмови від надання позивачем послуг.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії це фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Система централізованого теплопостачання це сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача.

Відповідно до цієї ж статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Встановлено, що належне відповідачу житлове приміщення розташовано у багатоповерховому житловому будинку, який приєднано до трубопроводів центрального опалення та мережі постачання гарячої води.

Таким чином, належне відповідачу житлове приміщення знаходиться у житловому будинку та відповідно має загальну систему опалення з житловим будинком. Теплові мережі житлового будинку (у тому числі трубопроводи та стояки) входять до складу приладів, що використовують теплову енергію (теплоносій) для потреб опалення та є складовою частиною єдиного технологічного процесу теплоспоживання.

При цьому, відповідач не надала доказів, що її житлове приміщення від`єднано у законний спосіб від вказаних мереж, а тому факт надання послуг до всього будинку, а тому і до квартири відповідачів, є в такий спосіб доведеним.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Концерн «Міські теплові мережі» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та водопостачання, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялась, а тому повинна нести обов`язок із сплати за комунальні послуги, надані Концерном «Міські теплові мережі».

Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", з урахуванням вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11 цього Закону.

Отже, враховуючи, що Концерн «Міські теплові мережі» є оператором зовнішніх мереж та постачальником послуги з опалення (виконавцем такої послуги) і в межах його компетенції знаходяться прийняття в експлуатацію, обслуговування, заміна вузлів комерційного обліку, розподіл обсягу послуги, зняття в тому числі дистанційне показань приладу обліку встановлених також у житлових будинках, а також формування рахунків, що виставляються споживачам очевидним є той факт, що після виконання вказаних дій саме Концерном «Міські теплові мережі» в особі уповноважених співробітників складаються, відповідні акти, довідки та квитанції, і саме позивачем ведеться розрахунковий та фінансовий облік наданої послуги, формуються архіви показів по кожному абоненту/об`єкту споживання.

Посилаючись в апеляційній скарзі на неправильність обрахування опалювальної площі квартири, неврахування позивачем її пільг, отримання позивачем компенсації за пільговий тариф, наявність прибудинкового лічильника тепла, покази якого не враховані, ОСОБА_1 власного розрахунку заборгованості не надала ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, докази звернення до Концерну «Міські теплові мережі» за перерахунком в матеріали справи відсутні.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідачем з серпня 2018 року здійснюється часткова оплата за надані позивачем послуги.

Порушення норм процесуального права, на які посилається ОСОБА_1 , не є тими порушеннями, з якими закон пов`язує обов`язковість скасування рішення суду.

Доводи щодо незгоди із застосуванням строку позовної давності або періодом обрахування заборгованості апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

В той же час колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат .

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача компенсацію за подання позовної заяви в повному розмірі.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України Концерн «Міські теплові мережі» має право на компенсацію відповідачем суми судового збору пропорційно до задоволених вимог, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 1792,35 грн.

На підставі зазначеного, рішення суду першої інстанції згідно з п.п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судового збору за подання позовної заяви, зменшивши суму судового збору з 2270 грн. до 1792,35 грн., в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2022 року у цій справі змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судового збору за подання позовної заяви, зменшивши суму судового збору з 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень до 1792 (тисяча сімсот дев`яносто дві) гривні 35 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 16 вересня 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: С.В. Маловічко

І.В. Кочеткова