КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-о/947/268/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа:

Одеська міська рада,

про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцями,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 26.07.2022 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту свого проживання однією сім`єю не менші ніж п`ять років зі ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме починаючи з січня 2015 року по день смерті останніх.

В обґрунтування вказаної заяви, заявник посилається на те, що з 08.03.2014 року він познайомився з ОСОБА_4 , матір`ю якої була ОСОБА_2 , яка в свою чергу у лютому 2014 року придбала в місті Одесі квартиру АДРЕСА_1 . За наслідком розвитку стосунків, він та ОСОБА_4 у січні 2015 року переїхали спільно мешкати до матері останньої - ОСОБА_2 , де усі разом спільно мешкали однією сім`єю. В подальшому, він та ОСОБА_4 вирішили узаконити стосунки та 30.08.2019 року зареєстрували шлюб внаслідок чого ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », а ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась дочка - ОСОБА_6 . Однак, приймаючи загально доступну інформацію щодо проведення активних бойових дій внаслідок зухвалого повномасштабного вторгнення російських військ до України, 23.04.2022 року до Житлового комплексу «Тирас 2012», за адресою: АДРЕСА_1 , в якому розташована квартира АДРЕСА_1 , де мешкав заявник зі своєю сім`єю, влучила ракета, внаслідок чого члени сім`ї заявника, а саме: теща - ОСОБА_2 , дружина - ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_6 , які перебували вдома померли.

За наслідком смерті сім`ї заявника, відкрилась спадщина на належне останнім майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена на ОСОБА_2 .

Внаслідок того, що до 2019 року він та його покійна дружина не реєстрували шлюб, а фактично мешкали однією сім`єю разом з матір`ю ОСОБА_2 з січня 2015 року, він наразі не може підтвердити свої права на спадщину, що стало підставою для звернення до суду з цією заявою. Одночансо заявником повідомлено, що будь-яких інших спадкоємців до майна ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 крім нього, не має.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.08.2022 року прийнято вказану заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження, призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

У судове засідання призначене на 14.09.2022 року з`явився заявник - ОСОБА_1 , який заявлені вимоги підтримав та просив суд задовольнити заяву в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, однак ОСОБА_7 надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи, без викладення жодних заперечень проти задоволення заяви.

Приймаючи подану заінтересованою особою заяви в порядку передбаченому ст. 211 ЦПК України, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 14.09.2022 року за наявною явкою учасників справи на підставі наявних доказів в матеріалах справи.

Також в судовому засіданні за клопотанням заявником судом було здійснено допит в якості свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Вислухавши пояснення заявника, здійснивши допит свідків, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, надавши оцінку усім доказам по справі та кожному доказу окремо, суд дійшов до висновку про часткове задоволення заяви, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 30 серпня 2019 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , як громадяни України, зареєстрований Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено актовий запис №1273, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Внаслоідок реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

За період перебування у вказаному шлюбі, в останніх народилась спільна дитина - дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

У відповідності до довідки ОСББ «ЖК «Тирас 2012» від 17.05.2022 року за вих. №б/н вбачається, що ОСОБА_1 без реєстрації мешкав за зареєстрованим місцем проживання своєї дружини - ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дочкою - ОСОБА_6 та матір`ю дружини - ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що у відповідності до наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №18347456 від 27.02.2014 року, за ОСОБА_2 27.02.2014 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 27.02.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №799.

Також, з поданих до суду доказів судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померли дружина заявника - ОСОБА_3 , теща - ОСОБА_2 , та дочка - ОСОБА_6 .

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ч.1,2 ст. 1269 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

За наслідком викладеного, заявник, як спадкоємець до майна померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а також вважаючи себе спадкоємцем до майна ОСОБА_2 , звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежан А.В,, з відповідною заявою про прийняття спадщини.

У відповідності до листа вказаного нотаріуса від 01.07.2022 року за вих. №150/01-16 повідомлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заведено спадкову справу №34/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , також засвідчено, що спадкоємцем наразі є ОСОБА_1 .

Заявником стверджує, що внаслідок того, що реєстрацію шлюбу з ОСОБА_3 вони оформили лише 30.08.2019 року, однак він мешкав з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю починаючи ще з січня 2015 року, що в свою чергу не зафіксовано і є не підтвердженим належними документами, він позбавлений можливості підтвердити нотаріусу свої права, як спадкоємця, та оформити спадщину, що стало підставою для звернення до суду з цією заявою.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

З позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини.

Враховуючи, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, він має бути встановлений в судовому порядку.

Частиною 3 статті 294 ЦПК Україн передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 з 30 серпня 2019 року був одружений на ОСОБА_3 , з якою в них народилась спільна дочка - ОСОБА_6 , а також є зятем матері дружини - ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що дружина, дочка та теща заявника померли ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До смерті останні мешкали разом у належній на праві власності матері дружини заявника квартирі АДРЕСА_1 .

У відповідності до вищевказаної довідки ОСББ «ЖК «Тирас 2012» від 17.05.2022 року за вих. №б/н, начальником ОСББ засвідчено, що у квартирі АДРЕСА_1 :

- ОСОБА_2 , як власник квартири, не зареєстрована, однак мешкає в ній з 27.02.2013 року;

- ОСОБА_3 , дочка власника, зареєстрована у квартирі ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , онучка власниці, зареєстрована у квартирі ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ОСОБА_1 , зять, як чоловік дочки, не зареєстрований у вказаній квартирі, однак мешкає в ній починаючи з 01.01.2015 року.

В судовому засіданні 14.09.2022 року судом були допитані в якості свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , якими були надані наступні свідчення.

Громадяни ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в обох надали свідчення, що є друзями сім`ї померлої ОСОБА_2 , з якою познайомились близько у 2013 році, коли остання вирішила переїхати з міста Херсон до міста Одеси разом з дочкою ОСОБА_3 , у зв`язку з вирішенням останньою навчатись у Одеському національному університеті ім. І.І. Мечнікова. Свідки пояснили, що з початку навчання дочкою у вищому навчальному закладі, ОСОБА_2 займалась пошуком квартири в місті Одесі для придбання та подальшого проживання. У 2014 році ОСОБА_2 придбала квартиру на Академіка Корольова, в ЖК «ТИРАС», в якій після здійснення ремонту у 2014 році почала постійно мешкати. Наприкінці 2014 року до неї переїхали мешкати її дочка разом зі своїм хлопцем - ОСОБА_1 , які всі разом вже святкували у вказаній квартирі Новий Рік з 2014 на 2015 рік. Також свідки підтвердили, що як друзі сім`ї померлої ОСОБА_2 приходили до неї в гості, та починаючи з січня 2015 року бачили, що разом з ОСОБА_2 завжди мешкали її дочка та ОСОБА_1 , які в подальшому зареєстрували шлюб та в них народилась спільна дочка ОСОБА_6 . Свідки зазначили, щоОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , мешкали разом, були дружні, як одна сім`я.

ОСОБА_8 під час надання свідчень, зазначив, що є другом ОСОБА_1 , з яким близько з 2013 року мешкав на орендованій квартирі по АДРЕСА_5 , що у 2014 році ОСОБА_1 познайомився з дівчинкою ОСОБА_3 , з якою почав зустрічатись, а наприкінці 2014 року ОСОБА_1 переїхав мешкати разом з ОСОБА_3 до її матері ОСОБА_2 на Академіка Корольова в місті Одесі. Також, ОСОБА_8 зазначив, що в свою чергу він почав зустрічатись з дівчиною ОСОБА_9 , яка була подругою ОСОБА_3 , та після початку спільного життя ОСОБА_3 з ОСОБА_1 , він - ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 прийшли до останніх в гості, де зустрічали разом Новий Рік 2015 року. Надалі, він разом з ОСОБА_9 періодично приходили в гості до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також підтвердив, що останні починаючи з січня 2015 року завжди мешкали у матері ОСОБА_3 ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , були дружні, у 2019 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 одружилися, та в подальшому в них народилась спільна дочка ОСОБА_6 , до моменту жахливої трагедії, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_4 , при якій уся сім`я ОСОБА_1 померла.

ОСОБА_9 під час надання свідчень, зазначила, що була подругою ОСОБА_3 , з якою близько з 2013 року мешкала на орендованій квартирі на ОСОБА_10. Засвідчила, що у 2014 році вона почала зустрічатись з другом ОСОБА_1 - ОСОБА_8, а ОСОБА_3 з ОСОБА_1 . Наприкінці 2014 року, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 почали мешкати разом, переїхавши до матері ОСОБА_3 ОСОБА_2 . Також, свідок підтвердила, що вона разом з ОСОБА_8 починаючи з січня 2015 року періодично приходили в гості до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які в свою чергу мешкали разом з ОСОБА_2 однією сім`єю, не змінювали місця проживання, у 2019 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 одружилися, та в подальшому в них народилась спільна дочка ОСОБА_6 , до моменту жахливої трагедії, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_4 , при якій уся сім`я ОСОБА_1 померла.

Судом також були досліджені фотокартки надані заявником, на яких заявник та свідки підтвердили, що зображені саме заявник - ОСОБА_1 , його померла дружина - ОСОБА_3 та матір - ОСОБА_2 , які датовані починаючи з 2015 року по січень 2022 року, в різних місцях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи вищевикладене, суд вважає докази надані заявником належними, допустимими, за наслідком чого у суду відстуні підстави ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами.

Проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявник у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому є доведеним факт, що заявник - ОСОБА_1 починаючи з січня 2015 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та її матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , по день смерті останніх, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, суд вважає відсутніми підстави для визнання факту проживання однією сім`єю заявника разом з ОСОБА_3 починаючи з 30 серпня 2019 року по день смерті дружини заявника, оскільки останні починаючи з вказаної дати перебували у зареєстрованому шлюбі, що у відповідності до чинного законодавства породжує в них виникнення прав та обов`язків подружжя та регломентує інші наслідки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог заявника, а саме про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з січня 2015 року по день її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 , за тією ж адресою, починаючи з січня 2015 року по день реєстрації шлюбу - 30 серпня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 76-82, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Одеська міська рада (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1), про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцями- задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з січня 2015 року по день її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , однією сім`єю з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з січня 2015 року по день реєстрації шлюбу з останньою - 30 серпня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20.09.2022.

Головуючий Калініченко Л. В.