Справа № 161/6706/22
Провадження № 2/161/2843/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Леськло Б.Я.

з участю представника позивача Котович А. С.

відповідачки ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства Луцьктепло до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані послуги по теплопостачанню, -

в с т а н о в и в :

Державне комунальне підприємство Луцьктепло звернулось в суд з позовом відповідачів про стягнення боргу за надані послуги по теплопостачанню.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що надає послуги по теплопостачанню квартири АДРЕСА_1 , в якій проживають відповідачі. Споживачі зобов`язані щомісячно проводити оплату наданих послуг, а саме не пізніше останнього дня календарного місяця наступного за розрахунковим. Свої зобов`язання відповідачі належним чином не виконували, тому станом на 02.05.2022 року у них виникла заборгованість по теплопостачанню перед ДКП Луцьктепло в розмірі 73902 грн. 07 коп.

Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ДКП Луцьктепло заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 73902 грн. 07 коп., 1693 грн. 03 коп. інфляційні нарахування, 684 грн. 70 коп. 3% річних та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засіданні позов підтримав з мотивів викладених в заяві.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що вона не користується послугами ДКП «Луцьктепло» з 2006 року, тому стягнення боргу безпідставне.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення.

За змістом ст. 81, 83 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що позивач ДКП «Луцьктепло» у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій є постачальником теплової електроенергії та виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , які є споживачами послуг, які надаються позивачем за вказаною адресою.

Розрахунком суми заборгованості та з пояснень представника позивача в судовому засідання, стало відомо, що за послуги з теплопостачання відповідачі за період з 01.11.2014 по 01.03.2022 мають заборгованість в сумі 16 144,66 грн., за гарячу воду 25 518,10, заміна вузлів обліку 126,55 грн. та абонентське обслуговування опалення з 01.02. 2021 року 180,70 грн.,

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», Цивільного Кодексу України (далі ЦК), а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правила).

Відповідно до ст. 509 ЦК, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст.ст.7,8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п.п.18,20 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно з п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Це випливає з положення ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.

Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм ДКП «Луцьктепло», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили.

Як вбачається з нарахувань та сплати за теплову енергію, відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку за період з 01.11.2014 по 01.03.2022 відповідачі мають заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 73902,07 грн.

Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувались наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обгрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має.

Розрахунок боргу, наданий позивачем, сумніву не викликає та приймається судом.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання послуг та наявності заборгованості, і вказані обставини відповідачами не спростовані.

В свою чергу відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до заявлених позовних вимог.

Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд задовольняє клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, клопотання про поновлення строків позовної давності представником позивача заявлено не було.

Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані відповідачам послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.05.2019 по 30.03.2022 - є обґрунтованими та доведеними.

Проте наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за період з 01.11.2014 по 30.04.2019 у зв`язку із пропуском позовної давності, а тому стягненню підлягає заборгованість згідно наданих розрахунків, станом на 30.05.2022, яка утворилась за період з 01.05.2019 по 30.03.2022.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду з позовом 30.05.2022, підстави для зупинення або переривання строку позовної давності за період з листопада 2014 по квітень 2019 не встановлені, суд приходить до висновку, що за вимогами про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з 01.11.2014 по 30.04.2019 сплинули строки позовної давності, а тому за цей період у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно Відомості нарахувань та сплати за теплову енергію по особовому рахунку заборгованість за надані послуги за спожиту послугу щодо централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що виникла за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01.05.2019 по 30.03.2022 становить 41 662 (сорок один шістсот шістдесят дві ) гривень 76 копійок., заміна вузлів обліку 126,55, абонентське обслуговування 180,70 грн. а всього 41 970, 01 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за надані послуги за опалення та гарячу воду за період з 01.05.2019 по 30.03.2022 включно, становить 41 970 (сорок одна тисяча дев`ятсот сімдесят) гривень01копійок.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з опалення та постачання гарячої води в розмірі 41 970,01 а у задоволенні решти заявлених позовних вимог слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст..2-5, 12, 13, 77, 81, 141, 174, 178, 191, 211, 223, 247, 259, 263-266, 268, 273 ЦПК України, ст. 11, 253 256, 257, 267, 258, 525, 526, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» , суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані послуги по теплопостачанню - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь Державного комунального підприємства Луцьктепло заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 41 970 (сорок одна тисяча дев`ятсот сімдесят ) грн. 01 коп. на рахунок зі спеціальним режимом використання IBAN НОМЕР_1 категорія «Населення», МФО 322313 АТ «Укрексімбанк», .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь Державного комунального підприємства Луцьктепло на поточний рахунок IBAN НОМЕР_2 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, сплачений судовий збір в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна ) грн. по 1240,50 з кожного

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 02.09.2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська