№ 206/1451/19
провадження 4-с/201/66/2022
УХВАЛА

21 жовтня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович і Дніпровська міська рада на протиправні дії приватного виконавця, визнання незаконною і скасування постанови приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська міська рада 12 березня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів, збитків міськради, судових витрат, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року в задоволенні вказаного позову було задоволено, постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року рішення районного суду було скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов міськради було задоволено: стягнуто з відповідачів кошти та витрати, а також стягнуто на користь міськради судові витрати, ця постанова апеляційного суду набрала законної сили, 28 червня 2022 року по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника. Приватним виконавцем відкрите виконавче провадження по вказаному виконавчому листу про стягнення з ОСОБА_1 збитків в сумі 138 920 грн. 32 коп.

ОСОБА_1 06 вересня 2022 року звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії приватного виконавця Селезньова М.О., визнання незаконною постанови про відкриття цього виконавчого провадження і скасування постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження через порушення вказаного виконавця, що пов`язані з неналежним виконанням за вказаним виконавчим листом, оскільки вказаний приватний виконавець повинен був не відкривати провадження, а повернути виконавчий лист, цей виконавець також не повідомив заявника своєчасно про виконавчі дії навіть після звернення до них адвоката заявника, не роз`яснив йому його права, вважає вказані і інші дії приватного виконавця неправомірними, протиправним та просили визнати неправомірними дії цього виконавця, який не виконав вимог Закону України «Про виконавче провадження», ставить питання про визнання вказаних дій та бездіяльності протиправними, скасування вказаної постанови, задовольнивши скаргу в повному обсязі.

Приватний виконавець Селезньов М.О. і представник Дніпровської міської ради надали відзив на скаргу, заперечували проти її мотивів та обгрунтування, вважають вимоги безпідставними та не можливими до задоволення. Їх заперечення проти скарги свідчать про те, що порушень закону з їх боку не було та винесена постанова є правомірною. На письмові звернення заявника вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно скаржника на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Вимоги скарги не доведені.

З`ясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали скарги і справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу не обгрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, приватних виконавців. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що Дніпровська міська рада 12 березня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів, збитків міськради, судових витрат, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року в задоволенні вказаного позову було задоволено; постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року вказане рішення Жовтневого районного суду від 29 квітня 2020 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов міськради було задоволено: стягнуто з відповідачів кошти та витрати, а також стягнуто на користь міськради судові витрати, ця постанова апеляційного суду набрала законної сили, 28 червня 2022 року по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника. Приватним виконавцем 15 серпня 2022 року відкрите виконавче провадження по вказаному виконавчому листу про стягнення з ОСОБА_1 збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 138 920 грн. 32 коп.

ОСОБА_1 06 вересня 2022 року звернувся до суду зі скаргою на протиправні дії приватного виконавця Селезньова М.О., визнання незаконною постанови про відкриття цього виконавчого провадження і скасування постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження через порушення вказаного виконавця, що пов`язані з неналежним виконанням за вказаним виконавчим листом, оскільки вказаний приватний виконавець повинен був не відкривати провадження, а повернути виконавчий лист, так як вони з братом спадкоємці і спадщину ще не прийняли, невідомі частки і об`єм спадщини, цей виконавець також не повідомив заявника своєчасно про виконавчі дії навіть після звернення до них адвоката заявника, не роз`яснив йому його права, вважає вказані і інші дії приватного виконавця неправомірними, протиправним та просили визнати неправомірними дії цього виконавця, який не виконав вимог Закону України «Про виконавче провадження», ставить питання про визнання вказаних дій та бездіяльності протиправними, скасування вказаної постанови, задовольнивши скаргу в повному обсязі.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України: 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. 8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Судом з`ясовано, що дійсно Дніпровська міська рада 12 березня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів, збитків міськради, судових витрат, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року в задоволенні вказаного позову було задоволено; постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2022 року вказане рішення Жовтневого районного суду від 29 квітня 2020 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов міськради було задоволено: стягнуто з відповідачів кошти та витрати, а також стягнуто на користь міськради судові витрати, ця постанова апеляційного суду набрала законної сили, 28 червня 2022 року по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем знаходження боржника. Приватним виконавцем 15 серпня 2022 року відкрите виконавче провадження по вказаному виконавчому листу про стягнення з ОСОБА_1 збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 138 920 грн. 32 коп..

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів визначає Закон України «Про виконавче провадження» та інші нормативно-правові акти. Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

У виконавчому листі, виданому 28 червня 2022 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська по справі № 206/1451/19, боржником зазначений саме ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКШ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 . Тобто, саме судом у вказаному виконавчому листі визначено боржника.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання виконавець н пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, приватним виконавцем 15 серпня 2022 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 69648018 з виконання виконавчого листа, виданого 28 червня 2022 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська по справі № 206/1451/19, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як правонаступників ОСОБА_2 на користі Дніпровської міської ради суми збитків, завданих фактичним користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 138929.32 грн.. Боржником у даному виконавчому провадження, як і передбачено виконавча листом, є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Таким чином, викладене у скарзі на дії приватного виконавця твердження Каснера О.Е.: «...Тобто, приватний виконавець Селезньов М.О. самостійно на власний розсуд, без законних підстав визначив, що уся сума боргу розмірі 138 929.32 грн. підлягає стягненню лише з ОСОБА_1 ігноруючи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, щодо солідарного стягнення» є безпідставним, необгрунтованим та таким, що і відповідає дійсним обставинам справи.

Статтею 543 Цивільного кодексу України визначений солідарний обов`язок боржників. Так, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконані обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і в будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повної обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане в решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на так відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже дії приватного виконавця відповідали вимогам норми закону.

Частиною 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 ст. 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. І ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже, приватний виконавець Селезньов М.О. своїми діями не порушив права заявника, тому його дії та постанова про відкриття виконавчого провадження є законними.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Статтею 384 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного суду державний і приватний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки пред`явлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі державним виконавцем зроблене не все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, цей приватний виконавець не допустив неправомірні дії та бездіяльність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга не підлягає задоволенню.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на вимогах скарги, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов М.О. і Дніпровська міська рада в задоволенні скарги на протиправні дії приватного виконавця, визнання незаконною і скасування постанови приватного виконавця відмовити.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги не знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 26, 27, 31, 32, 45, 48, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 258-261, 352-354, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович і Дніпровська міська рада в задоволенні скарги на протиправні дії приватного виконавця, визнання незаконною і скасування постанови приватного виконавця відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 21 жовтня 2022 року.

Суддя -