ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4819/22 Справа № 202/6967/21 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. З урахуванням уточненої позовної заяви, просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, понесені позивачем в інтересах спільної з відповідачем дитини, одноразово, у розмірі 35501,71 грн., які складаються з витрат на відвідування басейна 3800,00 грн., лікування зубів 1050,00 грн., купівлю канцтоварів 1070,08 грн., курси математики та англійської мови 30330 грн., медичного обстеження 1155,00 грн. + 700 грн., туристичні послуги на оздоровчий відпочинок 10000,00 грн. + 5527,64 грн., придбання ліків 3903, 90 грн., репетиторські послуги з англійської та математики 10290,00 грн., консультація лікаря ортодонта 500 грн. + 400 грн. (ендоскопія), придбання ліків 1740, 50 грн. Заявлені вимоги обґрунтовані зокрема тим, що відповідач сплачує на утримання їхньої дитини аліменти за рішенням суду, однак вказаних коштів не достатньо для нормального розвитку та життя дитини. Наразі позивач несе тягар додаткових витрат самостійно, відповідач брати участь у таких витратах відмовляється (а.с.1-7,68-75).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено (а.с.113-116).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.121-123).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 8 жовтня 2020 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Вказані обставини сторонами не оспорюються та визнаються.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 (дитина) проживає разом з позивачем, що підтверджується копією паспорта позивача та довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Витрати, у розмірі 3 800,00 грн., на відвідування басейна дитини підтверджуються товарним чеком від 1 травня 2021 року у сумі 150 грн., від 22 травня 2021 року у сумі 450 грн., від 29 травня 2021 року 2000,00 грн., від 11 вересня 2021 року у сумі 300 грн., від 18 вересня 2021 року у сумі 150 грн., від 25 вересня 2021 року у сумі 300,00 грн., від 2 жовтня 2021 року у сумі 300,00грн., від 16 жовтня 2021 року у сумі 150,00 грн.

Витрати, у розмірі 1 070, 08 грн., на купівлю канцтоварів підтверджуються чеком ЕПІЦЕНТР у розмірі 340,9 грн., чеками ФОП ОСОБА_4 у розмірі - 365, 8 грн. + 363,38 грн.

Витрати, у загальному розмірі 15527,64 грн. на туристичні послуги на оздоровчий відпочинок дитини підтверджується копіями квитанції до прибуткового касового ордеру №2642031 від 4 жовтня 2021 року та квитанції Р24АС2961 від 1 липня 2021 року.

Витрати, у загальному розмірі 30 330 грн. + 10 290,00 грн., понесені у зв`язку із отриманням дитиною репетиторських послуг з англійської та математики, підтверджуються копіями квитанцій ААК №849252 у сумі 1530,00 грн., серії ААК №849251 у сумі 1530, 00 грн., серії ААК №84910 сумі 1530,00 грн, Серії АКК №849179 у сумі 1530,00 грн., №918499 у сумі 1360,00 грн, №918498 у сумі 1360,00 грн., №849133 у сумі 1700,00 грн., №849134 у сумі 1700,00 гр., №948587 у сумі 1360,00 грн., №918588 у сумі 1360,00грн., № 847576 у сумі 1360,00 грн., №847595 у сумі 1360,00 грн., №919570 у сумі 1530,00 грн., №919569 у сумі 1530,00 грн., №847603 у сумі 1360,00 грн., №847604 у сумі 1360,00 грн., №918524 у сумі 1360,00 грн., №918525 у сумі 1360,00 грн., №847569 у сумі 3800,00 грн., квитанціями до касового ордера від 2 червня 2021 року у сумі 200 грн., від 31 травня 2021 року у сумі 150,00 грн.

Витрати, у розмірі 1 050,00 грн., понесені на лікування зубів підтверджуються квитанціями про оплату №2913 від 22 квітня 2021 року у сумі 550,00 грн. та №3 161 від 29 квітня 2021 року у сумі 500,00 грн.

У відповідності до копії консультативного висновку алерголога УНП «КЛШМД» ДМР у ОСОБА_3 підтверджено наявність сухого кашлю, призначено медичне обстеження.

Витрати, у розмірі 1 855,00 грн., з оплати медичного обстеження та призначення ліків дитини підтверджуються чеком ТОВ Сінево у сумі 1 155,00 грн. та фіскальним чеком від 18 січня 2021 року у сумі 700 грн. (а.с 28-31).

Витрати пов`язані із придбанням ліків на суму 3 903, 90 грн. та 1 740, 50 грн., на оплату послуг ортодонта та проведення ендоскопії ОСОБА_3 у сумах 500 грн. та 400 грн., підтверджується копіями квитанцій, долученими до матеріалів справи (а.с. 3140, 81-82, 84).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені до стягнення позивачем витрати не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено щодо передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 29.01.2018 року (справа №622/373/16-ц, провадження №61-1717св18), виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано достовірних та належних доказів, які б свідчили про наявність додаткових витрат на дитину.

Суд правильно послався на те, що із усіх чеків, наданих позивачем, вбачається, що відповідні грошові кошти (додаткові витрати) сплачувались на загальний розвиток дитини та повсякденні потреби (басейн, канцелярію, туристичні послуги, репетиторство, тощо) і не мають жодного відношення до особливих обставин. Докази понесення додаткових витрат на проведення обстеження, лікування зубів та придбання ліків, також, не пов`язані із тяжкою хворобою дитини.

При цьому, діючим законодавством України передбачено, що витрати на повсякденні потреби дитини компенсуються за рахунок отриманих аліментів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з приводу того, що понесені позивачем витрати на неповнолітнього сина не є витратами крайної необхідності чи особливими обставинами, та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: