ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року м. Чернівці

справа № 724/2079/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» (ДП «Сокирянський лісгосп») про поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 березня 2022 року (головуючий у І-й інстанції Єфтеньєв О.Г.),-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Сокирянське лісове господарство» (ДП «Сокирянський лісгосп») про поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на наказом від 10.09.2014 року № 86-ос він був прийнятий на посаду лісника обходу Рухотинського лісництва на неповний робочий день (6 годин щоденно) з оплатою згідно штатного розпису пропорційно відпрацьованого часу з 11 вересня 2014 року.

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України Чернівецьке обласне управління лісового та мисливського господарства ДП «Хотинський лісгосп» № 211-ос від 28 вересня 2021 року його було звільнено 28.09.2021 року з посади лісника обходу № 12 Рухотинського лісництва у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення слугував наказ від 28.09.2021 року № 212 «Про накладення дисциплінарного стягнення», протокол ППО ДП «Хотинський лісгосп» від 24.09.2021 року № 14, акт відмови від надання письмових пояснень від 21.09.2021 року та акт відмови від підпису від 21.09.2021 року.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/499/22

Посилався на те, що прогулу 14.07.2021 року (з 13:00 год. по 17:00 год.) та 15.07.2021 року з (08:30 год. по 17:00 год.) він не допускав, у вказані дні та за весь час працевлаштування на посаді лісника обходу № 12, і у вказаний день він був присутнім на роботі, а насправді його звільнення з роботи є результатом конфлікту з лісничим Рухотинського лісництва - ОСОБА_2 ..

При цьому ДП «Сокирянський лісгосп» не встановлено, які саме конкретно посадові обов`язки чи норми закону він порушив, не було враховано характер проступку, обставини за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини що пом`якшують або обтяжують його відповідальність, попередню поведінку лісничого, його ставлення до роботи, так як вказаний наказ був винесений на підставі однієї доповідної записки від 16.07.2021 року написаної ОСОБА_2 , з яким він перебуває у неприязних та конфліктних відносинах, що підтверджується відомостями внесеними до ЄРДР за ч. 1 ст. 121 КК України, кримінальне провадження № 0000058 від 26.04.2021 року, а тому написання доповідної записки ОСОБА_2 є помстою та особистою неприязню.

Згідно доповідної записки «14.07.2021 року було проведено прийом-передачу обходу № 12. З 13:00 години до 17:00 години старший майстер лісу ОСОБА_3 та лісник обходу № 11 ОСОБА_4 чекали його для складання акту прийому-передачі обходу, але він так і не з`явився в конторі лісництва, однак у цей день о 08:00 годині ранку він прибув до контори Рухотинського лісництва ДП «Хотинський лісгосп», і надалі протягом робочого дня перебував на робочому місці, а саме в лісі на обході № 12 Рухотинського лісництва, та після закінчення робочого дня до контори лісництва не заходив, оскільки пішов додому.

Зазначав, що йому нічого не було відомо про акти, які складені про відсутність працівника на робочому місці від 14.07.2021 року та від 15.07.2021 року і тому акт про відмову працівника ознайомлюватися з актом про відсутність на робочому місці складений безпідставно, оскільки він не відмовлявся від підписів, оскільки не був з цими актами ознайомлений.

Також вказував, що керівництвом ДП «Хотинський лісгосп» не дотримано процедури звільнення, оскільки відсутність працівника має бути зафіксована при веденні щоденного (щозмінного) обліку використання робочого часу, та грубо проігноровані вимоги ст. 149 КЗпП України, де зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, однак відповідачем не було дотримано вимог даної форми.

Разом з цим, відповідачем під час збирання доказів щодо порушення позивачем трудової дисципліни було складено акт про відсутність працівника на роботі від 15.07.2021 року, який за своїм змістом суперечить тим фактам, які в ньому викладені, а саме в акті вказано, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 15.07.2021 року впродовж 7 годин без поважних на те причин, однак в змісті самого акту одночасно вказується, що він відмовився надати пояснення про свою відсутність, що прямо вказує на фальсифікацію відомостей, які містяться в даному акті, крім того, в акті про відмову працівника ознайомлюватися з актом про відсутність на робочому місці від 15.07.2021 року також вказані відомості, які за своїм змістом не відповідають дійсності, так як даний акт мав би складатися після акту від 15.07.2021 року про відсутність працівника на робочому місці, тобто в акті про відсутність на роботі вже містилася інформація якої ще нікому не було відомо про те, що він відмовляється від дачі пояснень. Тому, працівника не можна звільнити за прогул у період його відсутності, до моменту встановлення всіх обставин та підтвердження прогулу.

Керівництво ДП «Хотинський лісгосп» порушило вказану процедуру, оскільки згідно відповіді на запит представника позивача адвоката Соника В.В. від 07.10.2021 року № 855 не було надано копії матеріалів службового розслідування (перевірки) за фактом звільнення ОСОБА_1 та інформацію про наявність чи відсутність у нього дисциплінарних стягнень за весь період роботи у лісництві та на момент звільнення.

Посилався на те, що незаконним звільненням йому завдано моральної шкоди, яка виразилась у психологічному напруженні, розчаруванні та незручностях, що виникли внаслідок порушення відповідачем прав людини, яку він оцінює у 10 000 гривень.

З урахуванням змінених позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ № 211-ос від 28.09.2021 року Державного агентства лісових ресурсів України Чернівецьке обласне лісового та мисливського господарства ДП «Хотинський лісгосп» «Про звільнення ОСОБА_1 » яким його звільнено з посади лісника обходу № 12 Рухотинського лісгоспу у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити його на рівнозначній посаді лісника Рухотинського лісопункту Державного агентства лісових ресурсів України Чернівецького обласного управління лісового та мисливського господарства ДП «Сокирянський лісгосп» та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 вересня 2021 року по день постановлення рішення суду про поновлення його на роботі виходячи з розміру його середньоденної заробітної плати, та стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень заподіяну внаслідок його незаконного звільнення.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 березня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 березня 2022 року та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідачем не встановлено, які конкретно посадові обов`язки чи норми закону порушив позивач, не було враховано характер поступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, оскільки оспорюваний наказ був виданий на підставі однієї доповідної записки від 16.07.2021 року написаної ОСОБА_2 , який перебуває з ним у неприязних відносинах. У вказаній доповідній записці зазначено, що в період з 13:00 по 17:00 він не з`явився в конторі лісництва, однак у цей день о 08:00 ранку він прибув до контори ДП «Хотинський лісгосп», а надалі протягом робочого дня перебував на робочому місці, а саме в лісі на обході №12.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки акту про відсутність працівника на робочому місці від 15.07.2021 року, в якому вказано про його відсутність на робочому місці протягом семи годин 15 липня 2021 року, оскільки відповідно до наказу від 10.09.2014 року він прийнятий на посаду лісника обходу Рухотинського лісництва на неповний робочий день, а саме 6 годин щоденно. Разом з тим, з тексту вказаного акту вбачаються розбіжності, де вказано, що 15.07.2021 року лісник ОСОБА_5 відмовився підписувати акт прийому-передачі обходу №12 та ознайомлюватися з розпорядженнями лісничого, після чого вийшов з контори в невідомому напрямку і до кінця робочого дня на роботі не з`являвся, однак він вийшов з контори в ліс виконувати покладені на нього обов`язки лісника.

Однак, рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області вказано, що доказів того, що позивач ОСОБА_1 був присутній на робочому місці суду не надано і такі відсутні в матеріалах справи, однак такі встановлені судом обставини суперечать вищевикладеному, оскільки в матеріалах справи наявні докази того, що він був на робочому місці і виконував покладені на нього обов`язки, та підтверджується зокрема тим, що в акті про відмову працівника ознайомлюватися з актом про відсутність на робочому місці від 15.07.2021 року, свідчить про присутність позивача на робочому місці.

Те, що він був присутній на робочому місці 15.07.2021 року підтверджується також аудіо записом розмови ОСОБА_6 та директором підприємства Ігорем Чаглієм, яка відбувалася в його кабінеті, і на 11 хвилині 40 секунді запису ОСОБА_6 вказує, що сьогодні 15 липня, а на 33 хв.40 с. запису вказує, що говорить з ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції не оцінено те, що акт про відмову працівника ознайомлюватися з актом про відсутність на робочому місці від 15.07.2021 року був складений безпідставно, оскільки йому нічого не було відомо про вказані акти, ніхто його з цими актами не ознайомлював.

Зазначає, що керівництвом ДП «Хотинський лісгосп» не дотримано процедури звільнення, так як відсутність працівника має бути зафіксована при веденні щоденного (щозмінного) обліку використання робочого часу, і відповідно до вимог статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору за пунктом 4 статті 40 КЗпП України має відбуватися лише за згоди профспілкового органу. Крім того, вважає, що відповідачем грубо проігноровані вимоги ст. 149 КЗпП України, де зазначено, щодо застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, однак відповідачем не було дотримано вимог даної форми.

Посилаючись на незаконність звільнення, вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.09.2021 року по день постановлення рішення суду про поновлення його на роботі виходячи з розміру його середньоденної заробітної плати, та стягнення моральної шкоди, завданої йому незаконним звільненням.

Відзив на апеляційну скаргу у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження, не надходив.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Рішення суду першої інстанції зазначеним нормам відповідає.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про присутність на робочому місці протягом робочих днів 14 та 15 липня 2021 року є недоведеними в судовому засіданні, та спростовуються доказами поданими відповідачем у справі. Відповідачем повністю дотримано вимоги трудового законодавства відносно прийняття наказу №211-ос від 28.09.2021 року, яким звільнено ОСОБА_1 із займаної посади, відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, а тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважаючи їх обґрунтованими та підставними.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з статтею 49 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з ч. 2 ст. 47 КЗпП України у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

У відповідності до положень статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, підприємство повинне навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу від 10.09.2014 року № 86-ос ОСОБА_1 прийнято на посаду лісника обходу № 5 Рухотинського лісництва на неповний робочий день (6 годин щоденно) з оплатою згідно штатного розпису пропорційно відпрацьованого часу з 11.09.2014 року (а.с13).

Пунктом 3 даного наказу ОСОБА_1 дозволено виконання лісогосподарських та лісокультурних робіт у вільний від виконання основних посадових обов`язків час (підпис ОСОБА_1 в наказі свідчить про те, що останній з наказом ознайомлений та погоджується на виконання таких робіт).

Згідно наказу від 28.09.2021 року № 211-ос лісника обходу № 12 Рухотинського лісництва ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 статті 40 КЗпП України з 28.09.2021 року (а.с. 16).

Підставою для звільнення слугував наказ від 28.09.2021 року № 212 «Про накладення дисциплінарного стягнення», протокол первинної профспілкової організації ДП «Хотинський лісгосп» від 24.09.2021 року № 14, акт відмови від надання письмових пояснень від 21.09.2021 року та акт відмови від підпису від 21.09.2021 року ОСОБА_1 28.09.2021 року даний акт складено головним лісничим ОСОБА_8 начальником ВЛГ Яковлєвим П.Ю. та провідним інспектором з кадрів ОСОБА_9 ..

Згідно акту відмови від підпису від 28.09.2021 року - в пункті 1 акту зазначено «Був ознайомлений з текстом наказу від 28.09.2021 року № 212 «Про накладення дисциплінарного стягнення». Від підпису про ознайомлення ОСОБА_1 відмовився».

В п. 2 вказаного акту зазначено: «Отримав копію наказу про звільнення від 28.09.2021 року № 211-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » та свою трудову книжку. Від підпису про отримання наказу та трудової книжки ОСОБА_1 відмовився». В пункті 3 вказаного акту зазначено: «Від підпису в особовій картці відмовився» (а.с.16).

Матеріали справи містять акт про відсутність працівника на робочому місці від 14.07.2021 року лісничого Рухотинського лісництва ОСОБА_2 складеного у присутності старшого майстра лісу ОСОБА_3 , лісника обходу № 11 ОСОБА_4 , бухгалтера ОСОБА_10 , а саме те, що працівник ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 14.07.2021 року впродовж чотирьох годин без поважних причин. Працівник відмовився пояснювати свою відсутність на робочому місці (а.с 18).

Згідно акту від 15.07.2021 року, який складений у присутності старшого майстра лісу ОСОБА_3 , лісника ОСОБА_4 , бухгалтера ОСОБА_10 , про те, що ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися з актом про відсутність на робочому місці: 14.07.2021 року з 13:00 год. до 17:00 год. та 15.07.2021 року з 08:30 год. до 17:00 год., в чому вказані вище особи розписались (а.с.19).

Відповідно до наказу ДП «Хотинський лісгосп» № 204 від 21.09.2021 року лісничому Рухотинського лісництва ОСОБА_2 було доручено затребувати письмове пояснення ОСОБА_1 щодо причини відсутності на роботі в період з 14.07. по 15.07.2021 року, одразу після його виходу на роботу. У разі відмови від надання пояснення скласти відповідний акт про відмову (підстава: акти про відсутність на робочому місці від 14.07.2021 року та 15.07.2021 року) (а.с. 21).

Згідно акту ДП «Хотинське лісове господарство» від 21.09.2021 року, 21 вересня 2021 року ліснику обходу № 12 Рухотинського лісництва ОСОБА_1 був зачитаний текст наказу від 21.09.2021 року № 204 «Про затребування письмового пояснення». Від підпису про ознайомлення ОСОБА_1 відмовився (а.с.22).

Як вбачається з акту від 21.09.2021 року, 21 вересня 2021 року лісник обходу № 12 Рухотинського лісництва ОСОБА_1 відмовився також надавати і письмове пояснення щодо причини відсутності на роботі протягом робочих днів: 14.07.2021 року (з 13:00 год. по 17:00 год.) та 15.07.2021 року (з 08:30 год. по 17:00 год.) (а.с.23).

Наказом № 205 від 21.09.2021 року встановлено відсутність на роботі лісника обходу № 12 Рухотинського лісництва ОСОБА_1 14.07.2021 року та 15.07.2021 року - вважати прогулом. Провідному інспектору з кадрів ОСОБА_9 підготувати подання на розгляд ППО ДП «Хотинський лісгосп» про отримання згоди на звільнення працівника за прогул п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (підстава: акти про відсутність на робочому місці від 14.07.2021 року та 15.07.2021 року) (а.с.24).

Відповідно до акту ДП «Хотинське лісове господарство» від 22.09.2021 року, 22 вересня 2021 року ліснику обходу № 12 Рухотинського лісництва Горпинюку В.Є. був зачитаний текст наказу від 21.09.2021 року № 205 «Про подання документів на розгляд ППО ДП «Хотинський лісгосп». Від підпису про ознайомлення ОСОБА_1 відмовився (а.с.25).

Поданням профспілкового комітету ДП «Хотинський лісгосп» від 21.09.2021 року надано адміністрації лісгоспу згоду на звільнення лісника Рухотинського лісництва ОСОБА_1 за прогул на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, (а.с.26).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 572/2944/16-ц (провадження № 61-20505св18) вказано, що «при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 КЗпП України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. До поважних причин відсутності на робочому місці слід відносити такі обставини, як: стихійні лиха, хвороба працівника або членів його сім`ї, нерегулярна робота транспорту, участь працівника в порятунку людей або майна, відмова від незаконного переведення та невихід у зв`язку з цим на нову роботу. Не вважаються прогулом відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці; відмова від незаконного переведення; відмова від роботи, протипоказаної за станом здоров`я, не обумовленої трудовим договором або в умовах, небезпечних для життя і здоров`я; невихід на роботу після закінчення строку попередження при розірвання трудового договору з ініціативи працівника».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що при звільненні, відповідачем не зазначено які конкретно посадові обов`язки чи норми закону ним порушені, не враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, а також те, що даний наказ був винесений на підставі лише однієї доповідної записки від 16.07.2021 року написаної ОСОБА_2 , з яким він перебуває у неприязних та конфліктних відносинах, однак такі посилання є необґрунтованими, оскільки як вбачається із наказу від 28.09.2021 року № 211-ос лісника обходу № 12 Рухотинського лісництва ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 статті 40 КЗпП України з 28.09.2021 року, тобто у оспорюваному наказі чітко зазначено, що апелянта звільнено за прогул без поважних причин. Жодними нормами трудового законодавства не передбачено вказувати у наказі про звільнення обставини, за яких був вчинений проступок, враховувати характер та ступінь вини вчиненого порушення.

В обґрунтування фактів наявності прогулу роботодавцем надано доповідну записку лісничого Рухотинського лісництва Бранашко Є.Г., наказ від 28.09.2021 року № 212 «Про накладення дисциплінарного стягнення», протокол первинної профспілкової організації ДП «Хотинський лісгосп» від 24.09.2021 року № 14, акт відмови від надання письмових пояснень від 21.09.2021 року та акт відмови від підпису від 21.09.2021 року ОСОБА_1 28.09.2021 року даний акт складено головним лісничим Врублевським В.В. начальником ВЛГ Яковлєвим П.Ю. та провідним інспектором з кадрів ОСОБА_9 ..

Апеляційний суд зауважує, що оспорюваний наказ містить чітке формулювання суті та обставин допущеного проступку позивачем, та наявні докази вини позивача та причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням трудової дисципліни, яка виразилася у прогулі без поважних причин, що свідчить про порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни і накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Щодо неприязних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що стало причиною його звільнення, то колегія суддів зазначає, що по даному факту було проведено службове розслідування за результатами якого складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 04.05.2021 року. Постановою Державного бюро розслідувань від 30.05.2022 року кримінальне провадження 0000058 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю кримінального правопорушення.

Акти про відсутність працівника на роботі були складені лісничим ОСОБА_2 , однак підписані членами комісії у складі трьох осіб, які своїми підписами підтвердили зміст даних актів, що не може свідчити про упередженість ставлення всіх осіб, які підписали дані акти, до апелянта.

На підтвердження поважності відсутності на роботі апелянт міг скористатися наданням письмових пояснень, однак від таких відмовився, що підтверджується актом про відмову працівника ознайомлюватися із актом про відсутність на робочому місці, тобто на виконання наказу від 21.09.2021 року №204 «Про затребування письмового пояснення» надати письмове пояснення ОСОБА_1 відмовився, про що складено відповідний акт від 21.09.2021 року.

Посилання апелянта на те, що він не відмовлявся підписувати акти про відсутність на робочому місці, оскільки про них йому нічого не було відомо спростовуються наявністю в матеріалах справи, вказаних актів із підписами старшого майстра лісу ОСОБА_3 , лісника ОСОБА_4 , бухгалтера ОСОБА_10 , тобто роботодавцем виконані вимоги на підтвердження відсутності працівника на робочому місці.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що пояснення позивача з приводу того факту, що він не підписував акт, оскільки в той час перебував в лісі на своїй ділянці обходу та виконував свої прямі функціональні обов`язки, спростовуються поданими відповідачем доказами.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що наказом від 01.06.2021 року №55 в ОСОБА_1 надано основну щорічну відпустку тривалістю 31 календарний день з 07 червня 2021 року по 09 липня 2021 року, до роботи приступити 12 липня 2021 року. Відповідно до табелю відпрацювання робочого часу за липень 2021 року ОСОБА_1 12.07.2021 року відпрацював 6 годин, 13.07. ІН (інше), 14-15.07. ПР (прогул), з 16.07.2021 року по 31.07.2021 року ТН (тимчасова непрацездатність).

У доповідній записці лісничий Рухотинського лісництва ОСОБА_2 відтворює хронологію подій з 12 по 16 липня 2021 року, в якій зазначено, що 12.07.2021 року лісник обходу №12 ОСОБА_1 вийшов на роботу із чергової відпустки та було розпочато прийом-передачу обходу №12 лісником обходу №11 ОСОБА_4 в присутності старшого майстра лісу ОСОБА_3 .. 13 липня 2021 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі у зв`язку із проходженням медичного огляду. 14.07.2021 року було продовжено прийом-передачу обходу №12, однак з 13-00 години ОСОБА_1 для складання акту прийому- передачі не з`явився в конторі лісництва, а 15 липня 2021 року відмовився підписувати акт прийому-передачі обходу №12, вийшов з контори у невідомому напрямку і до кінця робочого дня на роботі не з`являвся.

З вищенаведеного слідує, що ОСОБА_1 14 та 15 липня 2021 року повинен був знаходитися у конторі лісництва для оформлення та підписання акту прийому- передачі ввіреного йому обходу №12 Рухотинського лісництва, а відсутність на роботі без поважних причин є прогулом. Пояснення апелянт, що в цей проміжок часу знаходився в лісі на своїй ділянці обходу та виконував свої функціональні обов`язки не заслуговують на увагу суду, оскільки виконувати свої прямі функціональні обов`язки, після виходу із відпустки, лісник мав після прийому ввіреного йому обходу.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано належної оцінки акту про відсутність працівника на робочому місці від 15.07.2021 року, в якому вказано про його відсутність на робочому місці протягом семи годин 15 липня 2021 року, оскільки відповідно до наказу від 10.09.2014 року він прийнятий на посаду лісника обходу Рухотинського лісництва на неповний робочий день, а саме 6 годин щоденно, то колегія суддів зазначає, що відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом), тому відсутність працівника більше трьох годин вважається прогулом, навіть при 6-ти годинному робочому дні.

На спростування обґрунтувань апеляційної скарги щодо недотримання відповідачем процедури звільнення, колегія суддів зазначає, що підставою для звільнення ОСОБА_1 слугував наказ від 28.09.2021 року № 212 «Про накладення дисциплінарного стягнення», протокол первинної профспілкової організації ДП «Хотинський лісгосп» від 24.09.2021 року № 14, акт відмови від надання письмових пояснень від 21.09.2021 року та акт відмови від підпису від 21.09.2021 року ОСОБА_1 28.09.2021 року даний акт складено головним лісничим Врублевським В.В. начальником ВЛГ Яковлєвим П.Ю. та провідним інспектором з кадрів ОСОБА_9 в пункті 1 акту зазначено: «Був ознайомлений з текстом наказу від 28.09.2021 року №212 «Про накладення дисциплінарного стягнення». Від підпису про ознайомлення ОСОБА_1 відмовився. В п.2 акту зазначено: «Отримав копію наказу про звільнення від 28.09.2021 року №211-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » та свою трудову книжку. Від підпису про отримання наказу та трудової книжки ОСОБА_1 відмовився». В пункті 3 акту зазначено: «від підпису в особовій картці відмовився».

Якщо працівник не погоджується із будь-якими документами, актами, наказами то він висловлює своє заперечення шляхом написання відповідних заяв із викладенням змісту свого бачення того що відбувається, а не висловлює свою незгоду шляхом відмови від підписання будь-яких документів.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно зазначено, що актом Управління держпраці Чернівецької області за №ЧВ-2582/21/184/Ав від 15.11.2021 року встановлено, що проведеною перевіркою не виявлено порушень процедури звільнення ОСОБА_1 за прогули на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про незаконність чи неправомірність звільнення апелянта, чи порушення трудового законодавства при звільненні.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем повністю дотримано вимоги трудового законодавства відносно прийняття наказу №211-ос від 28.09.2021 року, яким ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за прогули на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Із врахуванням дотримання відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1 вимогам трудового законодавства, а тому відсутні підстави для поновлення апелянта на роботі, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку що звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було застосоване правомірно, відповідачем доведено факт порушення неналежного виконання посадових обов`язків ОСОБА_1 у зв`язку з прогулами в зазначений період.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є безпідставними та необґрунтованими, оскільки оскаржуваний наказ №211-ос від 28.09.2021 року був виданий на підставі встановлених фактичних порушень трудової дисципліни, а саме відсутністю працівника на робочому місці без підтвердження поважності причин, і в межах видів санкцій за порушення трудової дисципліни та строків їх застосування, які передбачені ст.ст.147,148 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів та встановлених обставин, і незгоди з висновками суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, приходить до висновку про те, що порядок звільнення позивача з роботи згідно пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України проведено відповідачем у відповідності до діючого законодавства і порушень трудових прав позивача судовим розглядом не встановлено, а відтак правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи за прогул без поважних причин та поновлення на роботі оплати за час вимушеного прогулу відсутні.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений 14 вересня 2022 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк