Номер провадження: 22-ц/813/7837/22
Справа № 509/7116/21
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/7116/21

Номер провадження: 22-ц/813/7837/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, про збільшення розміру аліментів на дітей, за апеляційною скаргою адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Кириченка П.Л. 31 березня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд: 1) збільшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на утримання дітей у твердій грошовій сумі до розміру - 5 000 гривень на кожну дитину; 2) визначити місце проживання малолітніх дітей - неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю.

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.2009 року сторони уклали шлюб, якій було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2019 року. Від браку народилося двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти з часу розірвання шлюбу проживають з нею.

07.04.2019 року вона уклала шлюб з ОСОБА_5 ..

Відповідач з часу фактичного розпаду сім`ї (жовтень 2018 року) самоусунувся від виховання дітей. За рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей по 2 000,00 грн. на кожну. Вона здійснює постійний контроль режиму дня дітей. Вітчим ОСОБА_5 користується у дітей авторитетом, він завжди цікавиться їх справами, здоров`ям та дозвіллям, сприймає їх власних дітей.

Відповідач погрожує, що якщо вона не повернеться до нього, то він забере дітей до себе. У неї є підстави вважати, що відповідач у будь-який момент може забрати дітей, у зв`язку з чим існує необхідність у визначенні місця проживання дітей разом із матір`ю.

У зв`язку із працевлаштуванням відповідача та зміною його матеріального становища, а також того, що діти ростуть та потребують збільшення їх матеріального забезпечення з`явилась необхідність у збільшенні розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду з 2 000,00 грн. на кожну дитину до 5 000,00 грн. на кожну дитину (а. с. 2 - 9).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів.

Відзив на позов обґрунтовано тим, що матеріальне становище відповідача жодним чином не змінилось, а відтак відсутні підстави для збільшення розміру аліментів (а. с. 124 - 126).

2.3 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення місця проживання дітей разом із матір`ю.

Ухвала обґрунтована тим, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей, та як внаслідок провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - за відсутністю предмету спору (а. с. 149).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на дітей.

Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2019 року у справі №522/349/19 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - 2 500 гривень та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі - 2 500 гривень, починаючи з 13 грудня 2021 року до повноліття дітей.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в розмірі - 908,00 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з часу призначення аліментів на підставі рішення суду від 23 липня 2019 року по теперішній час матеріальне становище відповідача не змінилось. Позивачка є працездатною особою, а відтак обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків в рівній мірі. Доказів реальних витрат, які позивачка несе по утриманню дітей та неможливість їх оплачувати, позивачка не надала.

Між тим, посилаючись на те, що прожитковий мінімум на 2022 рік в Україні встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» становить для дитини віком від 6 років 2 618 гривень, суд першої інстанції вважав справедливим збільшити розмір аліментів, що стягуються, задля забезпечення належного утримання та розвитку дітей (а. с. 151 - 153).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Павленко Альона Леонідівна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги про збільшення розміру аліментів задовольнити у повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що позивачка не надала доказів реальних витрат, які позивачка несе по утриманню дітей та не можливість їх оплачувати; 2) помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачка не надала суду жодних доказів того, що матеріальне становище відповідача значно покращилось порівняно із часом присудження аліментів; 3) судом першої інстанції не було надано можливості надати до суду жодного доказу на противагу відзиву з боку відповідача (а. с. 182 - 183).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Рева Дмитро Сергійович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить залишити без задоволення апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що: 1) усі необхідні докази мають бути подані разом із позовною заявою; 2) до апеляційної скарги апелянт також не надає відповідні докази на які посилається.

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року (а. с. 190).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.08.2022 року апеляційну скаргу адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року, призначено до розгляду (а. с. 191).

06.10.2022 року від адвоката Реви Дмитра Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

06.10.2022 року від адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Клопотання про відкладення розгляду справи обґрунтовано тим, що сторона позивача бажає скористатися правом надання відповіді на відзив. Наразі представник апелянта перебуває за межами України, тому не має можливості прийняти участь у судовому засіданні у форматі відеоконференції. Колегія суддів звертає увагу на те, що відзив на апеляційну скаргу за своїм змістом містить тільки посилання на положення процесуального права щодо надання усіх доказів разом з поданням позову без надання жодних нових доказів. Правова позиція позивачки викладена у позові з доданням до нього відповідних доказів. Правова позиція відповідача була відома позивачці у зв`язку із надходженням відзиву на позов, яка в апеляційному суді не змінилася. Відповідь на відзив на позов до суду першої інстанції не надійшов. Позивачка не була позбавлена можливості отримати правову допомогу від іншого адвоката, який міг би прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, або прийняти участь у судовому засіданні особисто в режимі відеоконференції.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення правової позиції сторін у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

12.09.2009 року між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис №294 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу у позивачки та відповідача народилось двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), та - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2019 року у справі № 522/18665/18 розірвано шлюб між сторонами.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 07.04.2019 року, прізвище після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_8 ».

Згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2019 року у справі №522/349/19 із ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі - дві тисячі гривень щомісячно на кожну дитину.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів було залишено без змін.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року, закрито провадження у справі стосовно позовної вимоги про встановлення місця проживання дітей разом із матір`ю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України за відсутністю предмету спору.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглянувши спір, який виник між сторонами у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Судом першої інстанції було встановлено та перевірено судом апеляційної інстанції, що позивачем до позовної заяви не було надано доказів, на які вона посилається у позовній заяві.

Доводи апелянта що судом першої інстанції не надано можливості надати до суду жодного доказу на противагу відзиву з боку відповідача, колегія суддів відхиляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача вказану вимогу було виконано, а у відповідності до ст. 179 ЦПК України позивач має право надання відповіді на відзив, виклавши свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Однак, позивачка не скористалась правом надання відповіді на відзив на позовну заяву.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. За таких обставин лише значне покращення матеріального стану відповідача порівняно із минулим часом є підставою для збільшення розміру аліментів, яке підлягає встановленню на підставі вказаних норм закону.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів, що матеріальне становище відповідача значно покращилось порівняно із часом коли були присуджені аліменти, а також доказів, що відповідач працює офіційно чи неофіційно.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у сторін не відбулися зміни, що обумовлюють можливість збільшення визначеного розміру аліментів, які стягуються на утримання дітей за рішенням суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, а саме: розміру аліментів, які вона бажає отримувати. Тобто, позивачка повинна обґрунтувати кожну суму, яку вона заявляє для стягнення належними та допустимими доказами.

Прожитковий мінімум на 2022 рік в Україні встановлюється Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» та становить для дитини віком від 6 років 2 618 гривень.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кожен із батьків має обов`язок щодо утримання своїх дітей (ст. 180 СК України), то розмір утримання дітей, якій складає - 2 500 грн. є належним розміром для такого виду утримання.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Вищевикладені доводи апеляційної скарги є такими, які спростовуються вищевказаними обставинами справи, нормами діючого законодавства, а тому є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Павленко Альони Леонідівни, діючої від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе