Ухвала

05 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 592/12074/20

провадження № 61-9144ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, перерахунок заробітної плати за фактично відпрацьований час,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» (далі - КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, перерахунок заробітної плати за фактично відпрацьований час, в якому, просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» № 88-АТПС від 15 жовтня 2020 року та наказ № 614 К від 15 жовтня 2020 року, якими на неї було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення та звільнено на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України; поновити її на роботі на посаді лікаря-гастроентеролога дитячого консультативної поліклініки у КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня»; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 16 жовтня 2020 року до дня поновлення на роботі, який на день звернення до суду з позовом становить 161,37 грн; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати за фактично відпрацьований час за серпень, вересень та жовтень 2020 року та стягнути на свою користь невиплачену заробітну плату у розмірі 843,36 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» № 88-АГПС від 15 жовтня 2020 року та наказ № 614 К від 15 жовтня 2020 року, якими на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення та звільнено на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді лікаря-гастроентеролога дитячого консультативної поліклініки у КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня».

Стягнуто з КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 16 жовтня 2020 року до дня поновлення на роботі, який станом на 13 вересня 2021 року становить 15 491,55 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У вересні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі; направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктами 1, 2 частини четвертої статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ та справ, що виникають з трудових відносин.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що з 01 січня 2022 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 481 грн.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у даній справі станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн * 100 = 248 100 грн).

Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься до малозначних.

Крім того, позивачем було заявлено вимоги немайнового характеру щодо визнання незаконними та скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення; поновлення на роботі та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати.

Ураховуючи те, що справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки КНП Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 25 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Обласна дитяча клінічна лікарня» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу, перерахунок заробітної плати за фактично відпрацьований час відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк