Постанова

Іменем України

20 вересня 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/5276/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сквирського районного суду в Київської області

від 20 серпня 2021 року

в складі судді Віговського С.І.

у цивільній справі №376/1481/21 Сквирського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3

про визнання договору укладеним, припинення права власності та визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань за Договором позики від 12.07.2018, звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив визнати укладеним Договір купівлі-продажу від 12.07.2108 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, площею 5,9768 га, що розташована на території Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області, припинити право власності ОСОБА_1 на дану земельну ділянку, а за ним визнати право власності на цю ж земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивував тим, 12.07.2018 між ним та ОСОБА_1 було укладено Договір позики, за умовами якого останній отримав в борг 125 000,00 грн на строк до 12.07.2019, що підтверджується письмовою розпискою. За даним Договором відповідач ОСОБА_3 виступив поручителем. У вказаний в договорі строк ОСОБА_1 кошти не повернув.

Вказав, що умовами Договору позики визначено, що у разі не повернення в строк до 12.07.2019 ОСОБА_1 суми боргу останній продає (передає у власність) позикодавцю належну йому на праві власності земельну ділянку, площею 5,9768 га, що розташована на території Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 20 серпня 2021 року позов задоволено у повному обсязі та вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_4 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконними та необґрунтованими, ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про отримання ним коштів в борг під розписку, оскільки остання, на яку посилається як позивач у своїй позовній заяві, так і суд в рішенні, відсутня в матеріалах справи.

Судом не враховано, що позивачем надано фотокопії документів, тобто докази, які у відповідності до вимог закону належним чином не засвідчені, що в свою чергу вказує на відсутність належних та допустимих доказів, які могли б стати підставою для задоволення позовних вимог.

Зазначив, що позивач визначив відповідачем ОСОБА_3 , який нібито виступив поручителем за Договором позики, тоді як матеріали справи не містять доказів укладення договору поруки. На думку скаржника, позивач залучив до участі у справі ОСОБА_3 для того, щоб змінити підсудність справи.

Крім того, звернув увагу, що у даній справі спір виник з приводу нерухомого майна, у зв`язку з чим справа повинна розглядатися за місцезнаходженням земельної ділянки.

Додав, що він з ОСОБА_2 12.07.2018 договору позики не укладав, будь-яких коштів від нього не отримував, а також не знає і ніколи не зустрічався з ОСОБА_3 , а останній ніколи за нього не поручався.

Суд в порушення вимог ст. 177 та ст. 185 ЦПК України не перевірив сплату позивачем судового збору за подання позовної заяви.

Судом розглянуто справу без повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи, а також в порушення вимог ст. 190 ЦПК України в матеріалах справи відсутні докази направлення копії ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви.

Судом в порушення вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України прийнято до розгляду заяву про зміну позовних вимог, оскільки в додатках до заяви зазначено про докази її направлення іншим учасникам справи, тоді як такі докази в матеріалах справи відсутні. Додав, що із змісту заяви про зміну позовних вимог вбачається, що нею одночасно змінено і предмет, і підстави позовних вимог, що суперечить ч. 3 ст. 49 ЦПК України.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Сквирського районного суду Київської області від 20.08.2021 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Позивач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в день судового засідання (20.09.2022) подав до суду клопотання, в якому посилаючись на те, що він 20.09.2022 приймає участь у розгляді іншої справи в Оболонському районному суді м. Києва, просив відкласти розгляд справи на інший день. Також зазначив, що його довіритель ОСОБА_2 не отримував судової повістки про виклик в судове засідання на 20.09.2022.

Колегія суддів вважає неповажними причини неявки в судове засідання представника позивача ОСОБА_5 , з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в судове засідання, призначене на 09.08.2022 представник позивача ОСОБА_5 не з`явився, а 08.08.2022 звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що не може з`явитися в судове засідання за станом здоров`я (а.с. 95-97). Однак, в клопотанні представник позивача не повідомив суду про неможливість приймати участь у даній справі в суді апеляційної інстанції в певні дні через участь в інших судових справах. Дане клопотання представника позивача задоволено судом апеляційної інстанції та відкладено розгляд справи на 20.09.2022.

Отже, звертаючись 20.09.2022 з клопотанням про відкладення судового засідання, призначеного на 20.09.2022, ОСОБА_5 обрав приймати участь в іншому судовому засіданні, призначеному на цей день.

Посилання представника позивача в клопотанні на те, що ОСОБА_2 не отримував судової повістки про виклик в судове засідання на 20.09.2022 не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки як вбачається з матеріалів справи на електронну адресу представника позивача ОСОБА_5 , з якої останній направляє до суду процесуальні документи, надіслано судову повістку на 20.09.2022. А за згідно з ч. 5 ст. 129 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Таким чином, позивач та його представник належним чином повідомлені про розгляд справи, без поважних причин не з`явилися в судове засідання.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача ОСОБА_3 .

Вислухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

Так, за правилом частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Законодавцем визначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

За приписами статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування (стаття 358 ЦК України). Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

З позовної заяви вбачається, що первісно ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики. З позовної заяви також вбачається, що один із відповідачів, а саме ОСОБА_3 проживає у м. Сквира, що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Сквирського районного суду Київської області.

Отже, на час звернення до суду ОСОБА_2 з позовом первісно діяли правила альтернативної підсудності (за вибором позивача). А відтак справа прийнята судом першої інстанції до свого провадження з додержанням правил підсудності.

Разом з тим, в подальшому ОСОБА_2 подав до суду заяву про зміну позовних вимог, зі змісту якої вбачається, що позовні вимоги пред`явлено лише до ОСОБА_1 , предметом яких є визнання укладеним договору купівлі-продажу, припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 5,9768 га, (кадастровий номер: :02:009:0003), що розташована на території Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області з одночасним визнанням права власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_6 .

З наведеного слідує, що після зміни позивачем позовних вимог та пред`явлення їх лише до одного з відповідачів, фактично відбулася зміна у складі відповідачів та між позивачем і відповідачем ОСОБА_1 виник спір з приводу нерухомого майна, а саме земельної ділянки.

Оскільки спір виник з приводу нерухомого майна, для якого цивільним процесуальним законодавством встановлено виключну підсудність, колегія суддів вважає, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, у відповідності до вимог статті 30 ЦПК України підлягають розгляду за місцезнаходженням нерухомого майна.

Таким чином, з огляду на те, що спір у даній справі стосується нерухомого майна, яке знаходиться на території Петрівської сільської ради Таращанського району Київської області, що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до Таращанського районного суду Київської області, колегія суддів приходить до висновку, що справа підлягала розгляду Таращанським районним судом Київської області.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

В частині 2 статті 378 ЦПК України зазначено, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Під час з'ясування питання про можливість звернення відповідача до суду із заявою про непідсудність справи встановлено, що у вступній частині рішення вказано про те, що оскаржуване рішення ухвалено у підготовчому судовому засіданні.

Також, з матеріалів справи вбачається, що заяву про зміну позовних вимог позивачем подано 20.08.2021 та в цей же день судом ухвалено рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з направленням справи за встановленою законом підсудністю до Таращанського районного суду Київської області.

Зважаючи на те, що скаржник в апеляційній скарзі просив скасувати рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду з направленням справи за встановленою підсудністю, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 378, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 серпня 2021 року - задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 серпня 2021 року - скасувати та направити справу на розгляд до Таращанського районного суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2022 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець