С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/897/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

13 вересня 2022 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача адвоката Штомпеля В.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шабінської Анни Вікторівни про визнання недійсним заповіту.

ІІ. Описова частина

У 2015 році ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з вимогами до приватного нотаріуса КМНО Шабінської А.В. та ОСОБА_2 з вимогами про визнання недійсним заповіту, складеного його матір`ю ОСОБА_3 , 1929 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_3 . На момент її смерті на праві власності ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 .

Після її смерті Позивач, як він стверджує, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини згідно із заповітом, який його мати склала на його ім`я 14 вересня 1993 року. Проте, як зазначає Позивач, виявилося, що в спадковому реєстрі був зареєстрований ще один заповіт його матері, який був посвідчений 04 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською А.В., на ім`я ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що ОСОБА_2 був квартирантом, винаймав одну кімнату в квартирі його матері.

ОСОБА_1 стверджує, що на момент посвідчення вказаного заповіту його матері було 85 років, і її психічний стан не дозволяв їй розуміти значення своїх дій та керувати ними. Протягом тривалого часу її стан погіршувався, розумові здібності та зір впали настільки, що вона не в змозі була сама заповнювати квитанції на оплату комунальних платежів. Вона не впізнавала голос Позивача, були провали у пам`яті.

З огляду на викладене Позивач наполягав на тому, що ОСОБА_3 під час посвідчення заповіту на ім`я ОСОБА_2 , який був складений всього за три місяці до її смерті, не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, вона не мала жодних мотивів заповідати своє майно сторонній особі ОСОБА_2 . Тому просив визнати заповіт від 07.05.2015 недійсним.

Ухвалою від 02.10.2015 в справі було відкрито провадження під головуванням судді Шевченко Л.В.

27 жовтня 2015 року надійшли заперечення Відповідача-2 приватного нотаріуса Шабінської А.В. на позов, в який вона зазначила, що не є належним Відповідачем у даній категорії справ. Крім того, зазначила, що на виконання приписів законодавства нею було перевірено дієздатність ОСОБА_3 шляхом проведення з нею бесіди на різні теми. На всі запитання ОСОБА_3 відповідала як нормальна людина, яка все розуміє і адекватно сприймає реальність. Зазначила, що в неї є син, який їй не допомагає, а тому вирішила заповіт скласти на ім`я ОСОБА_4 , який піклувався за нею, придбавав ліки, готував їжу, допомагав іншим чином. ОСОБА_3 самостійно підписалася у заповіті, написала повністю прізвище, ім`я та по батькові, а також поставила підпис у реєстрі для вчинення нотаріальних дій.

28 жовтня 2015 року до суду подав заперечення і Відповідач-1 ОСОБА_2 . Зазначив, що з листопада 2014 року почав орендувати кімнату в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої була померла ОСОБА_3 . Відповідач-1 зазначив, що він доглядав за нею готував їжу, купував продукти, допомагав по господарству, сплачував комунальні платежі. Вона неодноразово казала про те, що в неї є син ОСОБА_5 , проте він до неї ніколи не приходить, не піклується про неї, а тільки хоче отримати квартиру. В цілому, як зазначив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 була адекватною для свого віку людиною, без психічних розладів чи відхилень, які б свідчили про її недієздатність. Вона могла обслуговувати свої елементарні проблеми самостійно, сторонньої допомоги перебувала лише коли падала. Вона говорила, що її сину та колишньому співмешканцю немає до неї діла, а тому свою квартиру вона заповість саме ОСОБА_2 , який турбувався про неї. На початку лютого 2015 року вона попросила його, щоб він домовився з будь-яким нотаріусом про посвідчення заповіту дома, а тому ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса, що знаходився поруч ОСОБА_6 , і організував її приїзд додому до ОСОБА_3 . Під час посвідчення заповіту він не був присутній. Після посвідчення заповіту померла ще раз підтвердила йому, що не бажає, щоб квартиру отримав її син, а воліє, щоб саме ОСОБА_2 став її власником.

29 грудня 2015 року до суду надійшли письмові заперечення Відповідача-1 ОСОБА_2 на уточнену позовну заяву, в яких він також заперечував проти позову. Зазначив, що позов ОСОБА_1 грунтується лише на його припущеннях, жодного доказу, який би підтверджував настільки хворобливий стан ОСОБА_3 на момент посвідчення заповіту, що вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, до суду не надано.

У судових засіданнях 29.12.2015 та 18.02.2016 судом були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Ухвалою від 18 лютого 2016 року судом призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої було поставлене питання щодо психічного стану ОСОБА_3 на момент посвідчення заповіту від 04.02.2015.

09 вересня 2016 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №631 від 31.08.2016.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 26.09.2016 №401 в справі був здійснений повторний авторозподіл, і її передано в провадження судді Кізюн Л.І.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 20.08.2018 №1725 в справі був здійснений повторний авторозподіл, і її передано в провадження судді Коробенка С.В.

Ухвалою від 03.03.2020 в справі було призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу.

26 січня 2022 року до суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи №68 від 09.12.2021.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав в повному обсязі. Зазначив, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 , зокрема обставини перебування ОСОБА_3 у стані, в якому вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, під час посвідчення заповіту на користь ОСОБА_2 , підтверджуються двома висновками проведених у справі посмертних судово-психіатричних експертиз, в тому числі повторної, проведеної за клопотанням Відповідача-1.

Відповідач-1 та його представник до суду не з`явилися. Від представника до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на те, що ОСОБА_2 перебуває неподалік від тимчасово окупованої території нашої держави, а тому не може забезпечити свою участь у судовому засіданні.

В той же час, сам представник не зазначив причин своєї неявки у судове засідання. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 має декількох представників (адвокати Борисочева Н.М., Кір`яков А.С., Гончаров М.С.), жоден з яких до суду не з`явився і про причини свої неявки суд не повідомив.

Відповідач-2 до суду також не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася.

Суд не вбачає поважних причин неявки у судове засідання Відповідачів, а тому, зважаючи на тривалість перебування справи у провадженні суду, обсяг наявних у справі матеріалів, викладені позиції сторін у письмових заявах по суті справи вважає за можливе розглянути справу відсутність Відповідачів.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_13 та ОСОБА_3 . (Том 1, а.с. 9)

На підставі свідоцтва про право власності від 09.04.1993 ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 . (а.с. 59)

14 вересня 1993 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 вона заповідала ОСОБА_1 . (Том 1, а.с. 10)

04 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською А.В. було посвідчено заповіт ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Враховуючи, що посвідчення заповіту на ім`я ОСОБА_2 впливає на права ОСОБА_1 на спадкування після померлої ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є належним позивачем щодо вимог про визнання вказаного заповіту недійсним.

Як роз`яснено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України (в редакції на момент винесення постанови) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року N 6-9цс12, ухваленої у порядку перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2011 року, виходячи з вимог норми ч. 1 ст. 225 ЦК України, висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Під час перебування справи в провадженні суду двічі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза для визначення стану ОСОБА_3 під час посвідчення заповіту від 04 лютого 2015 року.

Під час складання відповідних висновків експертами були взяті до уваги усі наявні у справі медичні документи, відеоматеріали а також показання допитаних судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, згідно з наявним у справі Висновком судово-психіатричної експертизи №631 від 31.08.2016, складеним експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_3 на час складання заповіту від 04.02.2015, страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдром і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (Том 1, а.с.190-192).

З клопотанням Відповідача судом було призначено повторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено іншій експертній установі Державній установі «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України».

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №68 від 09.12.2021 на поставлене судом питання була надана аналогічна відповідь - ОСОБА_3 на час складання заповіту від 04.02.2015 виявляла ознаки органічних психічних розладів судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом і за своїм станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

В силу статті 81 ЦПК України саме на сторін покладається обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зібрані у справі матеріали та докази у своїй сукупності підтверджують обставини, викладені Позивачем у позовній заяві, та підстави заявленого позову.

Так, згідно з двома висновками проведених у справі судово-психіатричних експертиз ОСОБА_3 на момент посвідчення заповіту від 04 лютого 2015 року не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Тому позов ОСОБА_1 слід визнати обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. 203, 215, 225, 1233 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 та посвідчений 02 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською Анною Вікторівною, який зареєстрований в реєстрі за № 90.

2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: інформація відсутня;

Відповідач-2: Шабінська Анна Вікторівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: