Справа № 549/184/22
Провадження № 2/549/70/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого - судді Глущенко Н.М.

з участю: секретаря судового засідання Кеди Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт. Чорнухи справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ,

УСТАНОВИВ :

03.08.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ.

Свій позов обґрунтовувала тим, що 20.07.2011 вона уклала шлюб з ОСОБА_2 .

В період спільного проживання ними за спільні кошти було придбано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . За згодою право власності на будинок було оформлено одноособово на відповідача ОСОБА_2 .

На даний час у сторін виникає спір з приводу володіння і користування вказаним нерухомим майном.

В позасудовому порядку вони не можуть врегулювати даний спір, оскільки вказане майно зареєстроване на відповідача. У зв`язку з цим, позивач претендує на 1/2 частку майна набутого у шлюбі, а саме: житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 85,3 кв. м., в тому числі житловою площею 46,3 кв. м., вартістю 254620 (двісті п`ятдесят чотири тисячі шістсот двадцять) гривень, 1/2 частка 127310 (сто двадцять сім тисяч триста десять) гривень.

Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 85,3 кв. м., в тому числі житловою площею 46,3 кв. м. та визнати за нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 85,3 кв. м., в тому числі житловою площею 46,3 кв. м.

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29.08.2022 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката Бибика В.А. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов висновку.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч.1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.07.2011 року. 27.07.2022 року позивач подала до Чорнухинського районного суду Полтавської області позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачем, яка на даний час знаходиться на стадії розгляду.

Під час перебування у шлюбних відносинах подружжям придбано за спільні кошти житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . За згодою право власності було оформлено одноособово на відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином ОСОБА_2 є титульним власником житлового будинку, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.12.2019 року, посвідченим державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори Карбан Л.М., та зареєстрованим в реєстрі за №1338 (а.с.8).

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193918788 від 19.12.2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер НОА 698862, виданий 19.12.2019 року державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області Карбан Л.М. (а.с. 9).

Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки житлового будинку ринкова вартість даного будинку становить 254620 (двісті п`ятдесят чотири тисячі шістсот двадцять) гривень (а.с.13).

Відповідно ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке саме положення містить і норма частин третьої та четвертої ст. 368 ЦК України.

Тобто, вказаною нормою встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2019 у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462 св 18, від 26.03.2021 у справі № 414/277/17, провадження № 61-2934 св 19.

Згідно ч.1, 2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 214/3609/18, провадження № 61-3836 св 20 вказав, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 22 - 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснив, що вартість майна, яка підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належать до спільної сумісної власності речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 235/5146/16-ц, провадження № 61-37616 св 18.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить спірний житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер НОА 698862, виданий 19.12.2019 року державним нотаріусом Чорнухинської державної нотаріальної контори Полтавської області Карбан Л.М., та зареєстрованого в реєстрі за №1338.

Оскільки, право власності на житловий будинок зареєстровано за відповідачем 19.12.2019 року, у період шлюбу, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, а тому визнає спірний житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Дане твердження узгоджується із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Оскільки, сторонами не надано доказів щодо збільшення частки у спірному майні, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачем ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, слід повернути з державного бюджету позивачу половину сплаченого нею судового збору, а іншу частину стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст.60,63,69,70,110,112 Сімейного кодексу України, ст.ст.141,247,259,263-265,268,273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 85,3 кв.м. житлова площа 46,3 кв.м., та складається в цілому із: житлового будинку А-1, гараж «Б», погріб «Д», сарай-літня кухня «В», сарай «Г», прибудова «в», сарай «Е», прибудова «е», прибудова «е1», вбиральня «Ж», огорожа 1,2, вигрібна яма №3, водопровід №4, які розташовані за адресою: адресою АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 85,3 кв.м. житлова площа 46,3 кв.м., та складається в цілому із: житлового будинку А-1, гараж «Б», погріб «Д», сарай-літня кухня «В», сарай «Г», прибудова «в», сарай «Е», прибудова «е», прибудова «е1», вбиральня «Ж», огорожа 1,2, вигрібна яма №3, водопровід №4 яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 85,3 кв.м. житлова площа 46,3 кв.м., та складається в цілому із: житлового будинку А-1, гараж «Б», погріб «Д», сарай-літня кухня «В», сарай «Г», прибудова «в», сарай «Е», прибудова «е», прибудова «е1», вбиральня «Ж», огорожа 1,2, вигрібна яма №3, водопровід №4 яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 636,55 гривень судового збору.

Повернути ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з державного бюджету 636,55 гривень судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М.Глущенко