Справа № 344/9674/22
Провадження № 2/344/2822/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

представника позивача - адвоката Горин В.М.,

представника відповідача адвоката Халуса М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ :

10.08.2022 позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб укладений шлюб, залишивши їй прізвище набуте у шлюбі, а також залишити дітей проживати з матірю.

Позов мотивує тим, що 27.10.2007 між сторонами було укладено шлюб. Під час якого народилось двоє дітей. Разом вони прожили 14 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Але це стосувалось лише перших років життя. Постійні сварки та суперечки неодноразово відбувались в присутності їхніх дітей. Позивач неодноразово звертала увагу на це відповідача, але той повністю їх ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства.

З 2020 року сторони почали жити окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - донька ОСОБА_4 .

Шлюб подружжя на даний час носить лише формальний характер, примирення неможливе, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення (а.с.1, 2).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10.08.2022 році справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с.13).

Ухвалою суду від 12.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.17).

Представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, що викладені у позовній заяві. Позов просив задоволити у повному обсязі. Вказав, що діти фактично проживають з ОСОБА_1 .

Відповідач позов визнав. Вподальшому подав заяву про розгляд справи без його участі, відсутність заперечень відносно ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу.

Представник відповідача позов визнав.

Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції від 27.10.2007 року серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 27 жовтня 2007 року, складено відповідний актовий запис №1972. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_6 , дружини ОСОБА_6 (а.с.4).

У шлюбі у сторін народилось двоє дітей : донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і

Судовим розглядом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, несумісністю характерів, різними поглядами на сімейне життя та ведення господарства. Сторони спільного господарства не ведуть, єдиного бюджету не мають, проживають окремо.

Відповідно до ст. 24СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України.

Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, на переконання суду, знайшли своє місце обставини, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, то шлюб між сторонами, слід розірвати.

Таким чином позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про визначення місця проживання дітей, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто досягла 11 років, тому її місцем проживання може бути вирішене за спільною згодою батьків та самої дитини. Однак, згоди дитини ОСОБА_3 на проживання з матір`ю, суду не надано.

Відповідач визнав позов.

Разом з тим, з довідки ТОВ «ЖЕО Сервіс- Житло» від 26.09. 2022 за №194 вбачається, що по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають : ОСОБА_2 ( власник), ОСОБА_1 ( дружина), ОСОБА_3 ( дочка) та ОСОБА_4 ( дочка).

Отже, сторони та їхні діти станом на 26.09.2022 фактично продовжують проживати разом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд вважає, що у позивача відсутні підстави для звернення до суду з вимогою про залишення дітей проживати з нею, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку з відсутністю порушеного права, інтересу.

При цьому, сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом з наданням до нього належних доказів на підтвердження даної вимоги стосовно залишення дітей на проживанні, чи визначення їхнього місця проживання.

У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи заяву про визнання позову подану до початку розгляду справи.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1972- розірвати.

У задоволенні іншої частини вимог- відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) грн.. 20 коп. судового збору.

Повернути на користь ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. відповідно до квитанції №0.0..1, виданої АТ КБ «Приватбанк» від 08.09.2022.

Копію рішення після набрання ним законної сили направити до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ,

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 29 вересня 2022 року.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Леся КІНДРАТИШИН