ПОСТАНОВА

Іменем України

23 серпня 2022 року м. Кропивницький

справа № 391/299/21

провадження № 22-ц/4809/408/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А..

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кондрашова Ірина Юріївна;

відповідач - Виробничий сільськогосподарський кооператив «Колос», інтереси якого представляє адвокат Євладенко Лілія Сергіївна;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Компаніївська селищна рада Кіровоградської області.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Колос» на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2021 року, у складі головуючого судді Мумиги І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Колос», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Команіївська селищна рада Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Колос», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Компаніївська селищна рада, про визнання права на земельну частку (пай).

В обгрунтування позову посилався на те, що він з 01 лютого 1976 року був прийнятий у члени колгоспу імені Дзержинського Компаніївського району Кіровоградської області.

Згодом, у 1992 році при реорганізації колгоспу імені Дзержинського Компаніївського району Кіровоградської області у Колективно-дольову селянську спілку «Колос» (далі КДСС «Колос») він набув членство у колективному сільськогосподарському підприємстві як колгоспник колгоспу імені Дзержинського, подавши особисту заяву про прийняття його у члени КДСС «Колос».

Вказував на те, що його членство у КДСС «Колос» було припинено 07 лютого 1996 року, після розпаювання зазначеного господарства.

26.04.2021 він звернувся до відділу у Компаніївському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області для отримання на його ім`я сертифіката щодо права на земельну частку (пай), який видавався громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства (сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства) встановленого зразка.

27.04.2021 з повідомлення відділу у Компаніївському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 72/114-21, стало відомо, що він не був включений до списку-додатку осіб до державного акту на право колективної власності на землю КДСС «Колос» Компаніївського району Кіровоградської області та роз`яснено право на звернення до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай), а тому сертифікату на його ім?я не виготовлялося.

Вважав, що має право на земельну частку (пай), оскільки на час отримання КДСС «Колос» державного акта на право колективної власності на землю, він був членом КДСС «Колос» та набув право на земельний пай на підставі чинного законодавства, а тому звернувся до суду про визнанням за ним права на земельну частку (пай) із земель зазначеного колективного сільськогосподарського підприємства, які підлягали розпаюванню.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КДСС «Колос» Компаніївського району Кіровоградської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що на момент прийняття Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 вересня 1995 року, ОСОБА_1 не був членом даного господарства, так як офіційно був звільнений, і більше того, виключений із членів КДСС «Колос» відповідно до записів трудової книжки колгоспника.

Вважає, що позивач не мав і не має права на земельну частку (пай) бувшого КДСС.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги Положення про співвласників КДСС «Колос» від 28 лютого 1992 року на пункт 2.2., яким передбачено, що при самовільному залишенні місця роботи право на пай член спілки втрачає повністю.

Посилається на те, що припинення членства у КДСС «Колос» ОСОБА_1 відбулося в результаті переривання трудових відносин саме з 01.06.1995, а не в результаті проведення правління № 14 від 07.02.1996, на якому просто був документально підтверджений факт здійсненого раніше позивачем проступку та сформульовані підстави звільнення його членства з КДСС «Колос» .

Зазначає, що саме з 02.06.1995 по 07.02.1996 ОСОБА_1 вже не перебував у трудових та членських відносинах з підприємством, що підтверджується завіреними копіями книги обліку трудового стажу та виробітку колгоспників № 5 (Бригада 3) та книги обліку розрахунків по оплаті праці за 1995 рік, де за цей період з 01.06.95 по 07.02.96 року відсутні записи по нарахуванню заробітної плати.

Тому, ОСОБА_2 відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» та п.2 розділу 2 Положення про співвласників колективно - дольової селянської спілки «Колос» втратив членство з 01.06.1995.

Відповідач посилається на пункт 2 Указу президента № 720/95 від 08 серпня 1995 року, що право на частку (пай) мають лише члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі наголошує на пропуску позивачем строку позовної давності, внаслідок чого суд мав застосувати правові наслідки його спливу.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Вважає, що відповідач не довів обставину припинення його членства у КДСС «Колос» , оскільки будь - які рішення органу управління КДСС «Колос» про припинення його членства у КДСС саме з 01.06 1995 та про звільнення з роботи відсутні, а офіційне рішення про припинення членства позивача в КДСС «Колос» в 1996 році не може мати зворотної сили.

Зазначає, що він набув членство у КДСС «Колос» з часу його створення, як колишній колгоспник колгоспу імені Дзержинського Компаніївського району Кіровоградської області - з 28 лютого 1992 року, що враховано судом.

Вибув із членів КДСС «Колос» - 07.02.1996, що підтверджується записом у його трудовій книжці, тобто вже після отримання господарством колективного акту на право власності на землю.

Вказує на те, що суд першої інстанції належним чином встановив, що він був членом КДСС «Колос» і набув право на земельну частку (пай) у землях колективної власності КДСС «Колос», і повинен був перебувати у списку осіб, що мають право на земельний пай, які є невід`ємною частиною (додатком) до державного акту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції послався на обґрунтованість позовних вимог та доведеність позивачем його права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КДСС «Колос» Компаніївського району Кіровоградської області.

Колегія суддів, погоджується із таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був членом КДСС «Колос» Компаніївського району Кіровоградської області на час отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю - 21.12.1995.

З матеріалів справи вбачається, що 21 грудня 1995 року відповідно до рішення Компаніївської селищної Ради народних депутатів від 6 грудня 1995 року № 188 було видано державний акт на право колективної власності на землю КДСС «Колос» Компаніївської селищної ради серії КР00002, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 2.

За вказаним державним актом КДСС «Колос» отримало у колективну власність 6782,6 га (том 1 а.с. 89-90).

Судом першої інстанції було досліджено оригінал державного акту на право колективної власності на землю від 21.12.1995 серія КР 000002 виданий КДСС «Колос» та список членів-співвласників КДСС «Колос» Компаніївського району Кіровоградської області», список пенсіонерів членів КДСС «Колос» Компаніївського району Кіровоградської області» (том 1 а.с.137).

Проте, судом першої інстанції встановлено, що списки членів КДСС «Колос» Компаніївського району Кіровоградської області» станом на 21.12.1995, як Додаток №1 до державного акту не долучалися і не перебувають на зберіганні у відповідача та у Головному управлінні Держгеокадастру у Кіровоградській області.

У списку громадян (членів - співвласників), який сформований КДСС «Колос», підписаний головою КДСС «Колос» та головою Компаніївської селищної ради Антюшко М.Я., як член - співвласник не значиться (том 1 а.с.91-101).

Тобто, позивач відсутній у списку осіб, які мають право колективної власності на землю КДСС «Колос».

Крім того, відсутність у списках громадян,які мають право на колективну власність на землю КДСС «Колос» підтверджується повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 27.04.2021 №72/114-21, що і стало приводом для звернення до суду із даним позовом.

Звернувшись із даним позовом позивач ставив питання про визнання за ним права на земельну частку (пай) із земель КДСС «Колос», оскільки був членом КСП на час передачі землі у колективну власність.

Судом першої інстанції встановлено також такі обставини:

З Витягу з рішення загальних зборів колгоспників колгоспу імені Дзержинського Компаніївського району Кіровоградської області від 28 лютого 1992 року вбачається, що було вирішено: реорганізувати колгосп імені Дзержнського в колективно-дольову селянську спілку (КДСС), із назвою КДСС «Колос», затверджено статут КДСС та положення про співвласників КДСС «Колос» ( том 1 а.с. 201).

Статутом КДСС «Колос» визначено, що загальні збори затверджують рішення правління про прийом в члени господарства і виключення з нього або самі приймають рішення з цього питання» ( том 1 а.с.199-205).

Положенням про співвласників КДСС «Колос», затвердженого на загальних зборах працівників-співвласників 28 лютого 1992 року, яким передбачено, що майно КДСС «Колос», що складається з основних та оборотних засобів, землі та інших цінностей (фінансових активів, незавершеного будівництва і т.д.) є власністю колективу і кожного його члена окремо (том 1 а.с. 75-78).

Згідно абзацу 3 пункту 2.1. положення визначено, що співвласниками майна господарства є бувші працівники колгоспу імені Дзержинського .

У п.2.2. Положення визначено, що право на пай член спілки втрачає повністю при самовільному залишенні роботи, що приводить до значних витрат по збереженню майна або звільненими працівниками по ініціативі правління спілки з послідуючим затвердженням загальними зборами за систематичні прогули, п`янки, невиконання робочих обов`язків, що призводить до додаткових затрат по підтримці нормальних технологічних процесів у виробництві, зниження його результативності.

Звернувшись із апеляційною скаргою відповідач, як на доводи посилається, що суд першої інстанції не взяв до уваги вище вказаний пункт положень, оскільки позивач припинив своє членство в КДСС з 01.06.1995, що підтверджується трудовою книжкою позивача та книгою №5 обліку трудового стажу та заробітку колгоспника, а тому він не має права на земельну частку (пай) (том 1 а.с. 80).

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги і вважає, що суд першої інстанції належним чином встановив наявність права на земельну частку (пай).

Із записів трудової книжки колгоспника на ім`я ОСОБА_1 № (169) № 528 від 22 квітня 1972 року вбачається, що позивач 01.02.1976 був прийнятий у члени колгоспу імені Дзержинського Компаніївського району Кіровоградської області, працював ветеринарним фельдшером, з 1979 року по 1982 рік працював зоотехніком, з 1983 по 1996 року працював ветеринарним лікарем (том 1 а.с. 124-125).

В трудовій книжці міститься запис про вибуття із членів КДСС «Колос» згідно протоколу №14 від 07.02.1996 (том 1 а.с.124 зворот).

Із книги обліку трудового стажу №V (виписки) вбачається, що ОСОБА_1 вибув із членів КДСС «Колос» згідно протоколу № 14 від 07.02.1996 - 07.02.1996 (том 1 а.с. 79,80,81).

Звернувшись із даним позовом позивач надав як доказ копію списків працівників дольової спілки співвласників «Колос» на розпаювання землі, які підписані головою правління В.І. Барахтія, головним бухгалтером В.С. Шепель, головою Компаніївської селищної Ради А.І. Шрамка, з яких вбачається, що під № 121 вказаний ОСОБА_1 ( том 1 а.с.20 зворот).

Даний доказ не спростовано відповідачем, а судом взятий до уваги.

Відповідач під час розгляду даної справи як в суді першої так і апеляційної інстанцій не надав доказів про втрату ОСОБА_1 права на пай на підставі п.2.2 Положення, а саме втрату такого права внаслідок самовільного залишення роботи.

Суд першої інстанції правильно визнав, що позивач набув членство у КДСС «Колос» з часу його створення - 28.02.1992 , а рішення про вибуття ОСОБА_1 із членів КСП, що записане в трудовій книжці за рішенням правління підприємства є 07.02.1996.

Будь-які докази, які б підтверджували вибуття позивача із членів КСП саме з 01.06.1995 (рішення правління КДСС «Колос», затверджених загальними зборами) матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач станом на 21.12.1995, а саме на час видачі державного акту на право колективної власності на землю КДСС «Колос» Компаніївської селищної ради був членом даного підприємства, а тому має право на частку (пай), що кореспондується із Указом Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та ст.ст. 22,23 Земельного Кодексу України, проте не отримав відповідний правовстановлюючий документ, який посвідчує таке право - сертифікат на земельну частку (пай).

Колегія суддів вважає, що невнесення позивача до списків членів КСП не може бути підставою для позбавлення його права на земельну частку (пай) незалежно від того, чи свідомо, чи помилково відповідачем не виконано цього обов`язку.

Щодо строку позовної давності колегія суддів зазначає, що оскільки порушене право позивача є тривалим, невідомо з якої дати потрібно вираховувати момент його порушення, оскільки чинне законодавство не омежує терміну отримання (витребування) земельного сертифікату особою, що має на це право.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції згідно діючих вимог цивільно-процесуального законодавства перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та позовних вимог, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Виробничого сільськогосподарського кооперативу «Колос» - залишити без задоволення.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

14.09.2022 - складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний