РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Чернухи В.Е., розглянувши цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року позивач Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі своєчасно не оплачували надані їм за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період з 01.11.2018 року по 30.09.2021 року у них утворилась заборгованість на суму 32 134,41 грн., що спонукало позивача звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 05.01.2022, у відкритті провадження у цій справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено, у зв`язку з тим, що на час звернення до суду з позовом відповідач ОСОБА_2 помер.

Ухвалою судді від 05.01.2022 позовну заяву у частині вимог Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 02.02.2022. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

25.01.2022 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначила, що вона заперечує проти позову у повному обсязі та вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Так, як зазначає відповідач, вона є власником нерухомого майна, по АДРЕСА_1 : Ѕ частини з 04.11.2020 на підставі свідоцтва про право власності від 04.11.2020, зареєстровано у реєстрі за № 7303; 1/8 частини квартири з 18.12.2020 на підставі договору купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від 18.12.2020; на 1/8 частину квартири з 25.12.2020 на підставі договору купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від25.12.2020; ј частки квартири з 25.06.2021 на підставі договору купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від 25.06.2021.

Борг сформований за період з 01.11.2008 до 31.10.2020 попереднім власником становить 20 715 грн. 75 коп., у тому числі за опалення 14 629 грн. 29 коп. та за гаряче водопостачання 6 086 грн. 46 коп.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників, а тому позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості за період з 01.11.2008 до 31.10.2020 є безпідставними.

Не дивлячись на ці обставини, нею як співвласником об`єкта нерухомого майна з 01.11.2020, а на сьогоднішній день власника нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , було прийнято рішення сплатити заборгованість попередніх власників у повному обсязі за період з 01.11.2018 по 31.10.2020 у сумі 20 715 грн. 75 коп., у тому числі за опалення 14 629 грн. 29 коп. та за гаряче водопостачання 6 086 грн. 46 коп.

Крім того, нарахування за період з 01.11.2020 по 30.09.2021 у сумі 11 419 грн. 19 коп., у тому числі за опалення у розмірі 7 970 грн. 49 коп. та за гаряче водопостачання у сумі 3 448 грн. 70 коп. сплачено позивачем у повному обсязі, що підтверджується відповідними квитанціями.

Крім того, як зазначає відповідач, представником Концерну «МТМ» було помилково вказано заборгованість за гаряче водопостачання у сумі 9 534 грн. 63 коп., оскільки вона була сплачена відповідачем 09.11.2021, а відтак на момент подання позовної заяви заборгованість за вказані послуги була відсутня.

Таким чином, станом на 20.01.2021 нарахування по особистому рахунку НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.11.2018 по 30.09.2021 загальною сумою 32 134 грн. 41 коп., у тому числі за опалення у розмірі 22 599 грн. 78 коп. та за гаряче водопостачання у розмірі 9 534 грн 63 коп. сплачено у повному обсязі, що підтверджується доданими відповідачем до відзиву на позовну заяву квитанціями.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Судові засідання у вказані справі відкладалися неодноразово, у тому числі за клопотаннями відповідача ОСОБА_1 . Востаннє судове засідання за клопотанням відповідача було відкладено на 30.06.2022.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 30.06.2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач у судове засідання, призначене на 30.06.2022 року знову не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від відповідача надійшла заява про перенесення с удового засідання, в якій вона зазначила, що з`явитися у судове засідання вона не має можливості, оскільки через війну знаходить поза межами України. Проте, відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин відповідач суду не надала.

Зважаючи на строки розгляду цивільних справ, які визначені ЦПК України, а також на те, що відповідач не надала суду доказів поважності свого неприбуття у судове засідання, не скористалася своїм правом на участь у судовому засіданні у режимі відеконференції, а також виходячи з того, що нею подано відзив на позовну заяву, в якому докладно викладені факти її незгоди із позовними вимогами Концерну «Міські теплові мережі», які можуть бути оцінені судом і за відсутності самої відповідачки, суд дійшов висновку, що підстави для відкладення судового засідання відсутні, оскільки неявка відповідача у судове засідання у даному випадку, за наявності доказів, які подані сторонами у справі на обґрунтування їх позиції, не перешкоджає об`єктивному та неупередженому розгляду справи судом.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами за відсутності учасників справи на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи та ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 19.01.2021, що підтверджується інформацією Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг від 02.12.2021 № 04-47/9334.

Крім того, судом встановлено, що право власності на квартиру відповідач ОСОБА_1 набувала частинами, у різні періоди.

Так, право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оформлено на підставі свідоцтва про право власності від 04.11.2020, яке видано приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. за реєстровим № 7303.

На підставі договору купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від 18.12.2020, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , остання набула право власності на 1/8 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі договору купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від 25.12.2020, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , остання набула право власності ще на 1/8 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу частки у праві власності на квартиру від 25.06.2021, який укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , остання стала власником ј частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Тобто з 25.06.2021 ОСОБА_1 стала єдиним власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Із матеріалів справи встановлено, що Концерном «Міські теплові мережі» заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані за адресою: АДРЕСА_1 , послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за період з 01.11.2018 року по 30.09.2021 року, у загальному розмірі 32 134,41 грн.

Разом із тим, виходячи із встановлених обставин справи, що відповідач ОСОБА_1 до 04.11.2020 не була ні споживачем житлово-комунальних послуг, ні власником, ні співвласником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги у період з 01.11.2018 по 01.11.2020 безпідставними та необґрунтованими.

При вирішенні питання про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавалися за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.11.2020 по 01.10.2021, суд виходить з наступних встановлених обставин справи.

Згідно наданої суду довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, за адресою: АДРЕСА_1 , а також розрахунку суми позову, по особовому рахунку НОМЕР_1 , загальна сума заборгованості за послуги гарячого водопостачання становить 9 534 грн. 63 коп.

Як убачається із долученої до відзиву на позовну заяву копії квитанції від 09.11.2021, заборгованість перед Концерном «Міські теплові мережі» за надані послуги постачання гарячої води, по особовому рахунку НОМЕР_1 , була повністю погашена 09.11.2021, оскільки на рахунок позивача перераховані грошові кошти у сумі 9 850 грн. 35 коп.

Вказані обставини свідчать про те, що на момент звернення Концерну «Міські теплові мережі» до суду із позовом, 01.12.2021, заборгованість за послуги постачання гарячої води, які надавалися за адресою: АДРЕСА_1 , була відсутня, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми боргу за гаряче водопостачання були заявлені безпідставно, а відтак не можуть бути задоволені судом.

Що стосується позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості за централізоване опалення, які надавалися у квартиру АДРЕСА_2 , то в їх задоволенні також слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Так, як зазначено вище судом, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги у період з 01.11.2018 по 01.11.2020 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач у цей період не була ні споживачем житлово-комунальних послуг, ні власником, ні співвласником квартири АДРЕСА_2 .

Крім того, оскільки відповідач ОСОБА_1 набувала право власності на квартиру частинами у різні періоди часу, то відповідно у неї виникав обов`язок по сплаті наданих Концерном «Міські теплові мережі» послуг у сумі, яка відповідала її частці у праві спільної часткової власності, відповідно до положень ст. 360 ЦК України.

Так, у період з 04.11.2020 по 18.12.2020 ОСОБА_1 була власником Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . З розрахунку заборгованості встановлено, що за період з 04.11.2020 по 01.01.2021 позивачем за послуги з централізованого опалення було нараховано суму у загальному розмірі 2 958 грн. 30 коп., а відтак за вказаний період відповідач мала сплатити позивачу вартість наданих послуг у сумі 1 479 грн. 15 коп., що відповідає її Ѕ частці у праві спільної часткової власності (2 958 грн. 30 коп./2=1 479 грн. 15 коп.).

18.12.2020 та 25.12.2020 відповідач ОСОБА_1 набула право власності ще на ј частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (набуто право власності по 1/8 частині квартири за кожним окремим договором), а відтак стала власником ѕ частин вказаної квартири. З розрахунку заборгованості встановлено, що за період з 01.01.2021 по 25.06.2021 (день коли відповідач стала власником всієї квартири) позивачем за послуги з централізованого опалення було нараховано суму у загальному розмірі 5 012 грн. 19 коп., а відтак за вказаний період відповідач мала сплатити позивачу вартість наданих послуг у сумі 3 759 грн. 14 коп., що відповідає її ѕ часткам у праві спільної часткової власності (5012 грн. 19 коп./4х3=3759 грн. 14 коп.).

У період з 25.06.2021, коли відповідач стала повноцінним власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , до 30.09.2021 (період у межах заявлених позовних вимог), плата за послуги з опалення квартири позивачем не нараховувалась.

Вказані обставини свідчать про те, що позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» пред`явлені до ОСОБА_1 , як співвласника нерухомого майна, за адресою якого позивачем надавалися послуги з централізованого опалення були частково обґрунтованими на момент звернення до суду із цим позовом, а саме на загальну суму 5 238 грн. 29 коп. (1 479 грн. 15 коп.+ 3 759 грн. 14 коп.= 5 238 грн. 29 коп.).

В іншій частині вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення заявлені безпідставно та необґрунтовано з підстав, викладених судом у рішення суду.

Разом із тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» у повному обсязі, оскільки як встановлено судом із доданих відповідачем до відзиву на позовну заяву копій квитанцій, після відкриття провадження у цій справі відповідач ОСОБА_1 у повному обсязі сплатила заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, які надавалися за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується квитанціями від 13.01.2022 та від 21.01.2022.

Враховуючи наведені судом у вказаному рішенні обставини справи, у задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води слід відмовити у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Представник позивача просив стягнути з відповідача сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд враховує, що на час відкриття провадження у цій справі у відповідача була наявна заборгованість і суд визнав обґрунтованими позовні вимоги на суму 5 238 грн. 29 коп., відмовивши у задоволенні цієї частини позовних вимог лише з підстав оплати відповідачем суми заборгованості після відкриття провадження у справі і до ухвалення судом рішення, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, обрахованого пропорційно до обґрунтованого розміру позовних вимог у сумі 370 грн. (5238,29 грн. х 2270 грн./32134,41 грн.= 370 грн.).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «Міські теплові мережі» (, місце знаходження: бул. Гвардійський, буд.137, м. Запоріжжя, 69091) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 370 (триста сімдесят) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 04 липня 2022 року.

Суддя Гашук К.В.