Справа №: 754/8085/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2022 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Ніколової С.В.,

при секретарі судового засідання Хрупайло Т.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування позову вказував, що 24 лютого 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою, за яким він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 100000 доларів США під 16% річних на шість або на дванадцять місяців, залежно від усних домовленостей між ними. В подальшому, вони з відповідачем усно погодили, що строк займу становить 12 місяців. Зазначає, що у вересні 2013 року відповідач повернув йому 30000 доларів США, з яких 16000 доларів США складали відсотки за користування коштами, а 14000 доларів США - кошти в рахунок повернення боргу. Вказує, що станом на 01.10.2013 року сума боргу за договором позики складала 86000 доларів США. В квітні 2016 року відповідач повернув йому 2000 доларів США, а в листопаді 2018 року повернув ще 2000 доларів США, після чого залишок боргу становив 82000 доларів США. Відповідач відмовився отримувати письмову вимогу від 14.03.2021 року про повернення боргу та ухиляється від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованність за договором позики в сумі 89421,1 доларів США, з яких 82000 доларів США сума позики, 7421,1 доларів США 3% річних за період з 07.05.2018 року по 07.05.2021 року.

Під час розгляду даної справи позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача 91260,38 доларів США заборгованості, з яких 82000 доларів США боргу та 9260,38 доларів США 3% річних за період з 07.05.2018 року по 09.02.2022 року.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що записи в розписці щодо повернення відповідачем боргу в квітні 2016 року у сумі 2000 доларів США та в грудні 2018 року у сумі 2000 грн. зроблені ним особисто без присутності відповідача.

Представник відповідача проти позову заперечив, просить суд застосувати позовну давність при вирішенні даного спору та відмовити в позові повністю. Вказав, що відповідач у вересні 2013 року повернув позивачу частину боргу у сумі 30000 доларів США та заперечив сплату інших сум боргу. Також, представник відповідача просить врахувати те, що в розписці не зазначено місце її складення та строки повернення боргу.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розпискапозичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Судом встановлено, що 24 лютого 2012 року відповідач отримав в борг від позивача 100000 доларів США зі строком повернення 6 або 12 місяців, в залежності від усних домовленостей між ними, та зі сплатою 16 процентів річних в гривнях, що підтверджується виконаною відповідачем власноручно борговою розпискою. Дані обставини не заперечуються відповідачем.

Взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу відповідач належним чином не виконав, про що свідчить наданий позивачем оригінал розписки. (а.с. 69)

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню (частина перша сттаті 82 ЦПК України).

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що відповідач не заперечує складення зазначеної розписки ним особисто та визнає повернення позивачу частини боргу у розмірі 30000 доларів США, яке відбулося у вересні 2013 року, однак заперечує, що в подальшому здійснював повернення будь-яких інших сум.

Встановлено, що на розписці містяться записи, зроблені позивачем, в яких зазначено наступне: мінус 30000 доларів США вересень 2013 року, мінус 2000 доларів США квітень 2016 року, мінус 2000 доларів США листопад 2018 року (залишок 82000 доларів США).

Згідно з поясненнями позивача, наданими в судовому засіданні, дані записи він робив власноручно без участі відповідача для особистого обліку, щоб зафіксувати розмір сум, сплачених в рахунок погашення боргу.

Позивач просив стягнути з відповідача 82000 доларів США боргу та 9260,38 доларів США 3% річних за період з 07.05.2018 року по 09.02.2022 року, вказавши, що із повернених відповідачем у вересні 2013 року 30000 доларів США, 14000 доларів США він зарахував в рахунок повернення боргу, а 16000 доларів США рахував як відсотки за користування коштами.

Під час розгляду справи відповідач заявив про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначав, що між сторонами була усна домовленість, що строк повернення боргу становить 12 місяців, при цьому відповідач частково погашав борг, зокрема, в квітні 2016 року та в листопаді 2018 року.

Твердження позивача щодо усної домовленості з відповідачем відносно строку повернення грошових коштів за договором позики в 12 місяців, а не 6 місяців, як зазначено в розписці, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, а тому суд їх до уваги не приймає.

Отже, вирішуючи спір у цій справі, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів, які відповідач зобов`язаний був у шестимісячний строк (24 серпня 2012 року) повернути, за відсутності домовленості повернення боргу у дванадцятимісячний строк. Суд приймає до уваги те, що сторони визнали обставини, що в вересні 2013 року відповідач повернув позивачу частину боргу у розмірі 30000 доларів США, і, на думку суду, після цього з наступного дня слід рахувати перебіг трирічного строку позовної давності.

Записи, які зроблені без присутності відповідача, власноручно позивачем щодо отримання частини боргу в 2016 році та в 2018 році, з врахуванням заперечень відповідача, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами здійснення погашення боргу, тому не свідчать про перивання позовної давності. Будь-яких інших належних та достовірних доказів про переривання перебігу позовної давності позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надано. Також позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини щодо домовленості з відповідачем про те, що із сплачених ним 30000 доларів США, в рахунок боргу мало зараховуватися 14000 доларів США, а в рахунок відсотків - 16000 доларів США. При цьому, суд приймає до уваги, що в розписці сторони погодили сплату 16 відсотків річних в гривнях.

Судом встановлено, що позивач з даним позовом звернувся до суду 18 травня 2021 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності за відсутності поважних причин його пропуску.

Дані обставини, згідно із вимогами статті 267 ЦК України виключають можливість судового захисту порушеного права позивача щодо стягнення суми боргу у розмірі 70000 доларів США (з врахуванням повернення 30000 доларів США 0) та щодо вимог про стягнення нарахованих на дану суму 3 % річних, а тому в цій частині позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності на звернення до суду.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позов в частині вимог про стягнення решти суми боргу у розмірі 12000 доларів США (82000-70000) із нарахуванням 3 % річних, не підлягає задоволенню у зв`язку з його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 79-81, 247, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін: позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ; відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 18.08.2022 року.

Суддя: