ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року

справа № 693/1218/20
провадження № 22-ц/821/580/22
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргупредставника ОСОБА_2 адвоката Лежух-Вовк Тетяни Іванівни на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у складі головуючого судді Шимчика Р. В.,

в с т а н о в и в :

12 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з жовтня 2004 року до травня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. За час спільного проживання сторін у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спільне життя не склалося і сторони проживають окремо. Діти сторін залишилися проживати із позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, що послугувало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

За наведених обставин просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 прожиткових мінімумів з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10 прожиткових мінімумів з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 10 прожиткових мінімумів з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 01 травня 2018 року і до повноліття дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, що на момент звернення до суду становить 23 180 грн, з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; доньки ОСОБА_6 ?єн ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, що на момент звернення до суду становить 23 180 грн), з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, що на момент звернення до суду становить 18 500 грн, з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 листопада 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць суд допустив до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що діти сторін проживають разом із позивачкою, яка не працює та отримує нерегулярний дохід. Відповідач є людиною працездатного віку, а також засновником та керівником ряду підприємств як в Україні так і за кордоном, має у власності рухоме і нерухоме майно та корпоративні права. Доказів, що підтверджують розмір заробітної плати (доходу) відповідача, немає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 06 вересня 2021 року, представником ОСОБА_2 адвокатом Лежух-Вовк Т. І., з посиланням на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, порушено питання про скасування рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2021 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вказану справу, за переконанням автора скарги, розглянуто з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки відповідачем було заявлено клопотання про передачу справи за підсудністю, в задоволенні якого судом було відмолено. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню як таке, що прийняте в порушення встановлених правил підсудності.

Судом першої інстанції було прийнято докази, які не були посвідчені позивачкою належним чином і не було зазначено, чи має позивачка в своєму розпорядженні оригінали відповідних документів.

Також місцевим судом було прийняті докази, які не були подані позивачкою разом із позовною заявою і позивачкою не надано обґрунтування неподання таких доказів разом із позовною заявою, тобто вказані докази не подані у встановлений законом або судом строк, отже є такими, що подані з грубим порушенням процесуального законодавства, тому не можуть братись до уваги судом при прийнятті рішення.

Судом проігноровано доводи відповідача та не надано жодної оцінки в рішенні суду, а також відсутнє обґрунтування стягнення аліментів на дітей в максимальному розмірі.

Скаржник вказує, що до суду за клопотанням позивачки були подані документи, які не мають жодного відношення до предмету розгляду даної справи.

На ряду з викладеним скаржник зазначив, що місцевий суд, стягуючи аліменти з відповідача у частці від доходу платника не врахував, що передбачено два можливих способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Також були встановлені факти, які не входили до предмету позову та не досліджувались при розгляді справи.

Позивачкою не було доведено, що розмір аліментів, які вона просила стягнути, відповідає потребам дітей та понесеним позивачкою витратам, а у відповідача відповідно є можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2021 року без змін. Вказала, що за її переконанням, доводи скаржника не узгоджуються з встановленими обставинам справи, а судом першої інстанції повністю і об`єктивно досліджені всі обставини справи, враховуючи строки розгляду у спрощеному провадженні та те, що розгляд неодноразово відкладався за безпідставними клопотаннями відповідача.

ОСОБА_1 вказала, що судом вірно застосовано норми матеріального права, вірно визначені спірні правовідносини щодо обов`язку батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, повно та всебічно досліджено наявні у справі докази, надано їм належну оцінку.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Лежух-Вовк Т. І. на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 липня 2021 року у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду на 04 листопада 2021 року з повідомленням учасників справи про дату час та місце розгляду справи.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лежух-Вовк Т. І. задоволено частково.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2021 року змінено.

Зменшено розмір стягнутих із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку до 7 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 10 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, стягуючи аліменти у визначеному позивачкою розмірі, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст. 180 СК України обов`язок щодо утримання дітей лежить на обох з батьків.

Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2922 року касаційну скаргу адвоката Дерев`янчука В. А. як представника ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова мотивована тим, що стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в кількості прожиткових мінімумів на кожну дитину, тобто у спосіб не передбачений законом, суди допустили порушення норм як матеріального так і процесуального права. Також судом касаційної інстанції вказано на необхідність, в ході нового розгляду врахування вимог законодавства щодо обґрунтованості та доведеності розміру стягуваних аліментів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі являються батьками трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про походження, виданого 30 липня 2008 року, м. Вайден у Оберпфальці, Німеччина (т. 1 а. с. 12); доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження № НОМЕР_1 , виданого 07 лютого 2013 р. відділом ЗАГС м. Вайден у Оберпфальці, Німеччина; доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Жашківським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 13 жовтня 2016 року (т 1 а. с. 15).

Відповідно до довідок про реєстрацію особи громадянином України № 316/18, № 317/18 та № 318/18 неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянами України (т. 1. а. с. 16, 17, 18).

Матеріалами справи містять довідку № 166 від 25 березня 2021 року, згідно змісту якої позивачка ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не зареєстровані, але проживають за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 195).

Також міститься довідка № 4 від 16 березня 2021 року, видана директором ЗДО Кичинською О. В., згідно якої вбачається, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садочок) «Струмочок» (т. 1 а. с. 196).

Згідно довідки № 15 від 05 березня 2021 року, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається у 1 класі Крушинського закладу загальної середньої освіти Фастівського району Київської області (т. 1 а. с. 197).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Дана справа тривалий час перебуває на розгляді в судах різних інстанції, отже сторони у справі достеменно обізнані з тим, що спір щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей знаходиться на стадії судового розгляду.

Судом апеляційної інстанції при повторному розгляді апеляційної скарги, з метою не допущення порушення процесуальних прав учасників процесу, не одноразово, у спосіб визначений цивільним процесуальним законодавством, здійснювались виклики сторін у судові засідання за адресами зазначеними самими сторонами.

Згідно до вимог ст. 131 ЦПК України сторони не повідомили суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі.

Проте, враховуючи повернення судових повісток на адресу суду, апеляційним судом додатково повідомлялись сторони про місце, день і час розгляду справи шляхом публікації оголошень на веб-порталі судової влади України.

Офіційні дані про проживання сторін за межами України останніми суду не надані, що позбавило суд можливості повідоми їх про час та місце розгляду справи у спосіб передбачений ч. 8 ст. 130 ЦПК України.

Разом з тим, стороною відповідача апеляційному суду надано підтвердження про направлення судового виклику позивачці у справі.

За викладеного, враховуючи те, що спір стосується утримання неповнолітніх дітей колегія суддів дійшла висновку про можливість слухання справи за відсутності позивачки ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Лежух-Вовк Т. підлягає до часткового задоволення

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону з огляду на наступне.

Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину, при цьому пославшись на ст. 184 СК України, яка регламентує визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що позивачка просила стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей сторін саме в твердій грошовій сумі розмір якої дорівнює 10 прожитковим мінімумам на кожну дитину на час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

При цьому, максимальна сума аліментів не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку.

Статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. ч. 1 та 2 наведеної статті суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, аліменти - це кошти необхідні для забезпечення дитини усім необхідним для повноцінного розвитку, а тому встановивши розмір доходу відповідача чи його відсутність, суд має встановити реальні потреби щодо належного утримання дитини і виходячи з цього визначати розмір аліментів.

Так, визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.

Встановлення цих обставин має суттєве значення у випадках, коли позивач просить стягнути аліменти у розмірі, який перевищує прожитковий мінімум встановлений в державі для дитини відповідного віку. В такому разі позивач, відповідно до ст. 81 ЦПК України, має довести наявність обставин для стягнення аліментів у більш високому (значному) розмірі.

Матеріали справи, яка тривалий час розглядається судовими інстанціями, зокрема і касаційною, не містять належних доказів які б доводили розмір доходів сторін, їх стан здоров`я, наявність інших утриманців, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, інші обставини необхідні для визначення саме необхідного розміру стягнутих аліментів задля забезпечення гармонійного розвитку дітей, про що, зокрема було зазначено в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року, вказівки якої, у відповідності до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції.

Водночас, обов`язок доказування і подання доказів, у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України покладається на кожну із сторін в підтвердження як своїх вимог так і своїх заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватись на припущеннях. Суд же не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. ч. 1, 5, 6, 7 приведеної статті).

Під час нового апеляційного перегляду даної справи сторонами, за для усунення недоліків про які було зазначено в приведеній постанові Верховного Суду, не було надано жодного належного додаткового доказу з наведенням поважності підстав їх надання на даній стадії судового розгляду, незважаючи на те, що судовий розгляд, враховуючи ситуацію яка склалась в державі, неодноразово відкладався з метою не порушення їх прав, про що зазначалось вище.

Тому, суд апеляційної інстанції, враховуючи те, що вирішення даного спору стосується безпосередньо інтересів однієї неповнолітньої дитини та двох малолітніх дітей вважає за необхідне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд враховує те, що скаржник в апеляційній скарзі посилається на порушення позивачкою порядку подання доказів, зокрема подання письмових доказів не засвідчених належним чином. Перевіряючи дану вимогу, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено ЦПК України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього або іншої особи, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.

Наявні в матеріалах справи письмові докази (копії документів), подані позивачкою, не відповідають приведеним вимогам цивільного процесуального законодавства, тому вимоги апеляційної скарги в приведеній частині є обґрунтованими, оскільки, подаючи докази, сторони реалізовують своє право на доказування і одночасно виконують обов`язок із доказування, оскільки ст. 12 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У свою чергу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вирішуючи спір, колегія суддів враховує те, що сторонами факт проживання дітей з позивачкою визнається.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача вказав на те, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме щодо стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн на кожну дитину щомісячно.

В контексті наведених обставин, наявної в матеріалах справи доказової бази, правових норм, що регулюють правовідносини у сфері обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання наявні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на порушення при його постановленні норм процесуального права та часткового задоволення заявлених вимог позивачки.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки на утримання трьох неповнолітніх дітей, колегія суддів, враховуючи викладене та часткове визнання відповідачем позовних вимог, приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання трьох неповнолітніх дітей аліментів у розмірі 10 000 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Аналізуючи доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції прави підсудності даної справи, що у відповідності до ст. 378 ЦПК України є безумовною підставою для скасування, колегія суддів враховує наступне.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пред`явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка здійснюється у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку.

Визначення конкретного суду, повноважного розглядати відповідний позов, здійснюється згідно з закріпленими цивільним процесуальним законодавством правилами підсудності.

Тобто підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Згідно до статті 28 ЦПК України, яка регламентує підсудність справ за вибором позивача, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Як вбачається із копії паспорту громадянина України ОСОБА_1 , долученої до позовної заяви, позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 9-10).

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі з дотриманням правил територіальної юрисдикції (підсудності), так як позов подано до Жашківського районного суду Черкаської області за місцем реєстрації позивачки у відповідності до положень цивільного процесуального законодавства (т. 1 а. с. 47).

Таким чином, враховуючи зміст заявлених позовних вимог та наведені норми процесуального законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з права ОСОБА_1 обирати територіальну юрисдикцію (підсудність) справи за власним вибором та пред`явити позов за місцем своїм реєстрації.

За викладеного колегія суддів дійшла висновку, що дана справа розглянута з дотриманням правил територіальної юрисдикції (підсудності), тому відсутні підстави для скасування рішення суду як такого, що прийнято з порушенням встановлених правил підсудності.

Відповідно судова колегія зазначає, що доводи апеляційної скарги в частині порушення місцевим судом норм процесуального права є частково обґрунтованими, водночас в іншій частині доводи скарги суд апеляційної інстанції відносить до числа формальних та відповідно таких, що не заслуговують на належну увагу.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду до скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позовних вимог у справі до перерозподілу належать судові витрати сторін у справі по сплаті судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лежух-Вовк Тетяни Іванівни задовольнити частково.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по 10 000 грн 00 коп. на кожну дитину починаючи з 10 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко