03.10.2022 Провадження по справі № 2/940/257/22
Справа № 940/465/22

РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2022 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Романовської Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_2 , який зареєстрований 20 жовтня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис № 443.

В обґрунтування позову зазначено, що спільне життя у позивача з відповідачкою не склалося. З травня 2021 року та по теперішній час позивач проживає з іншою жінкою у місті Києві. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, сторони у справі не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї позивач вважає неможливим та буде суперечити його інтересам. Сім`я існує формально, вони втратили почуття любові та поваги одне до одного, примирення є неможливим.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 16.06.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 12.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув. Представник позивача адвокат Бобрович А.І. надіслала до суду заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Разом з тим, зазначила, що позивач на даний час підтримує позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, надіслала до суду заяву, в якій зазначила, що отримала судову повістку у справі про розірвання шлюбу. На умови розлучення вона не згодна, планує примиритися.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 причини неявки суду не повідомила та жодних пояснень по суті позову та/або відзиву на позов до суду не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 зареєстрований 20 жовтня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис № 443, що підтверджується копією свідоцтва про одруження № НОМЕР_1 . (а.с. 7).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що за час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , який наразі є повнолітнім.

З травня 2021 року та по теперішній час позивач проживає з іншою жінкою. Наразі шлюбні відносини фактично припинені, сторони у справі не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї позивач вважає неможливим та буде суперечити його інтересам. Примирення у даному випадку є неможливим. Сім`я існує лише формально, що свідчить про неможливість збереження шлюбу.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи норми чинного законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що сторонами у справі не надано жодного доказу, що шлюбні відносини між ними відновлено або про вчинення відповідачкою будь-яких реальних дій для збереження шлюбу.

Так, відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 456/848/16.

Враховуючи, що під час судового розгляду справи сторони у справі з клопотанням про надання їм строку для примирення не зверталися, та зважаючи на позицію позивача щодо відсутності наміру поновити подружні стосунки з відповідачкою, суд не надаючи сторонам строку для примирення, не вбачає у цьому порушення їхніх прав.

Водночас, слід зазначити, що незгода відповідачки з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.

Отже, враховуючи наведені вище норми права, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачкою, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а також з урахуванням конституційного права особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Керуючись статтями 10, 12, 81, 141, 264-268, 354 ЦПК України, статтями 21, 24, 56, 104, 105, 109, 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України, ст. 51 Конституції України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 20 жовтня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Радянського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис № 443, розірвати.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 04 жовтня 2022 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК