П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 758/15390/16-ц

Номер провадження 22-ц/824/8836/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ларіонової Н.М., у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступник ПАТ "Універсал Банк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014-2008-2710, згідно умов якого, кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти у сумі 59 500 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,95 % річних, в порядку на умовах та в строки визначені договором. Позивач виконав свої обов`язки за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти у сумі 59 500 доларів США. Пізніше, сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до зазначеного договору.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 22 липня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки б/н, відповідно до якого остання поручилась за належне та своєчасне виконання позичальником зобов`язань, які виникають з кредитного договору.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, 25 лютого 2015 року позивач направив відповідачу-1 вимогу про дострокове погашення кредиту. Також, 25 лютого 2015 року позивач направив на адресу відповідача, як поручителя, вимогу про виконання зобов`язання відповідачем-1. Разом з тим, станом на день подання позовної заяви, вказані вимоги виконані не були.

Отже, у зв`язку з невиконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за кредитним договором, у останнього утворилася заборгованість, яка станом на 19 вересня 2016 року становить 76 242,81 долари США. Проте позивач вважає за необхідне стягнути з відповідачів лише частину заборгованості, що становить 22 800 доларів США.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року (т. ІІ а.с. 54-58) позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк», задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 014-2008-2710 від 08.09.2008 р., яка виникла станом на 19.09.2016 р., в розмірі 76 242,81 дол.США (сімдесят шість тисяч двісті сорок два дол.США 81 цент), з яких: сума дострокового стягнення кредиту - 57 156,93 дол.США, прострочена заборгованість - 776,96 дол.США, відсотки - 18 207,74 дол.США, заборгованість за підвищеними відсотками - 101,18 дол.США, яка має відповідати еквівалентній сумі у національній валюті за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день платежу; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в розмірі по 4 384 грн. 14 коп. з кожного.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року (т. ІІ а.с. 177-180) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду у цивільній справі № 758/15390/16-ц за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 08 липня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просив заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у позовній заяві позивач просив стягнути солідарно з відповідачів частину заборгованості за кредитним договором у сумі 22 800 доларів США, проте суд задовольняючи позовні вимоги, стягнув із відповідачів солідарно кошти у сумі 76 242,81 доларів США, чим вийшов за межі позовних вимог. Крім того, оскаржуване заочне рішення було ухвалено судом за відсутності належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, відповідачів. Також, оскаржуване рішення ухвалено лише на підставі поданого позивачем кредитного договору та розрахунку за відсутності первинних документів банківських операцій. В свою чергу, відповідачем-1 було подано до суду квитанції, що підтверджують оплату за кредитним договором, які не були враховані банком під час здійснення розрахунку. Проте, вказані квитанції не було досліджено судом під час перегляду заочного рішення суду.

Скаржник зазначає, що з метою правильного вирішення справи по суті, ним було заявлено клопотання про проведення економічної експертизи, у задоволенні якого, судом було відмовлено у зв`язку з пропуском строку на його подання. Разом з тим, ухвала суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, у матеріалах справи відсутня. Таким чином, зазначене клопотання було подано з дотриманням процесуального строку на його поданняа відтак, відмова суду у призначенні експертизи, в даному випадку, є неправомірною. Крім того, з даною позовною заявою позивач звернувся до суду 07 грудня 2016 року, таким чином, строк позовної давності за платежами до 30 листопада 2013 року сплинув. Крім того, 25 лютого 2015 року позивачем було направлено вимогу про дострокове погашення кредиту, а відтак, вимоги про стягнення процентів після цієї дати, задоволенню не підлягають. Проте позивач здійснив розрахунок з урахуванням відсотків за кредитом, що не було враховано судом під час ухвалення оскаржуваного рішення. Також, скаржником до апеляційної скарги долучено заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за період з 08 вересня 2008 року по 30 листопада 2013 року, оскільки про порушення свого права, а саме, несплату платежів за кредитним договором, позивач повинен був дізнатися 01 числа кожного місяця.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 червня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

14 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від АТ «Універсал Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Позивач зазначає, що скаржник, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, подавши письмові пояснення до суду, у зв`язку з чим, розгляд заяви було проведено у відсутність останнього. В свою чергу, позивачем було подано до суду належні та допустимі докази для правильного вирішення даного спору, зокрема, виписку по рахунку, яка є первинним документом, що підтверджує факт видачі кредиту. Також, позивачем було долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості позивача, виконаний спеціалістом банку та підписаний уповноваженою особою. У разі незгоди скаржника з таким розрахунком, останній вправі надати свої заперечення в цій частині та надати свій розрахунок, а не поклади такий обов`язок на суд. Скаржник належним чином виконував свої зобов`язання по кредитному договору з 08 вересня 2008 року по 01 жовтня 2014 року, тобто протягом шести років вносив кошти на погашення кредиту та відсотків за користування ним згідно графіку погашення кредиту. При укладенні додаткових угод, скаржник підтверджував згоду з умовами кредитного договору. У кредитному договорі міститься умова щодо можливості нарахування відсотків та процентів до повного погашення заборгованості, а відтак, стягнення заборгованості - відсотків є обґрунтованими. Послання скаржника на порушення строків позовної давності, є помилковим.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Лічман Т.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник позивача до суду апеляційної інстанції не з`явився, направивши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Дослідивши вищевказане клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з того, що доказів на підтвердження зайнятості представника позивача в іншому судовому засіданні, остання не надала.

Також, колегія суддів бере до уваги, що позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу, у якому викладена правова позиція останнього щодо поданої апеляційної скарги.

Крім того, в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів для правильного вирішення даної справи по суті.

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідач-2 до суду апеляційної інстанції не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судової повістки-повідомлення на її поштову адресу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 76 242,81 дол. США, суд першої інстанції виходив з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе за зобов`язання кредитним договором щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту та відсотків за його користування.

Щодо вищевказаного висновку суду, колегія суддів вбачає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 08 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 014-2008-2710 (на придбання майна) за умовами якого, кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кошти у сумі 59 500 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки меже змінюватися згідно умов цього договору. За користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 41,85 % річних (т. І а.с. 05-10).

08 вересня 2008 року ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 погодили додаток № 2 до кредитного договору № 014-2008-2710, що є графіком платежів (т. І а.с. 13-16).

08 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримав від ВАТ «Універсал Банк» кредитні кошти у сумі 59 500 доларів США (т. І а.с. 119).

01 червня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року, якою сторони погодили внести зміни до договору, зокрема, щодо зміни процентної ставки (т. І а.с. 17-18).

10 червня 2009 року між ВАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року, якою сторони домовилися внести зміни до договору, виклавши текст договору у редакції даної угоди (т. І а.с. 19-37).

20 червня 2011 року між ПАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року, якою сторони домовилися внести зміни до договору, виклавши текст договору у редакції даної угоди (т. І а.с. 42-60).

08 серпня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року, якою сторони домовилися внести зміни до договору, виклавши текст договору у редакції даної угоди (т. І а.с. 61-76).

02 серпня 2013 року між ПАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року, якою сторони домовилися внести зміни до договору, виклавши текст договору у редакції даної угоди (т. І а.с. 80-95).

22 липня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року, якою сторони домовилися внести зміни до договору, виклавши текст договору у редакції даної угоди (т. І а.с. 107-116).

22 липня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки б/н згідно якого, поручитель поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року та додаткової угоди № б/н від 22 липня 2014 року до нього (т. І а.с. 134-142).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014-2008-2710, станом на 19 вересня 2016 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року, у сумі 76 242, 81 долари США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 776,96 долари США; сума дострокового стягнення кредиту - 57 156,93 долари США; відсотки - 18 207,74 долари США; підвищені відсотки - 101,18 долари США (т. І а.с. 121-124).

ПАТ «Універсал Банк» направило на поштові адреси ОСОБА_1 листи із вимогами від 24 лютого 2015 року про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань. Листи повернувся на адресу відправника із зазначенням причини повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання» та «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (т. І а.с. 125 - 127; 128 - 130; 131-133).

ПАТ «Універсал Банк» направило на поштові адреси ОСОБА_2 листи із вимогою від 24 лютого 2015 року про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань. Листи повернулися на адресу відправника із зазначенням причини повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання» (т. І а.с. 143-145; 146-148).

Згідно заяв про переказ готівки та квитанцій, з жовтня 2008 року по квітень 2014 року ОСОБА_1 сплачував кредитну заборгованість (т. ІІ а.с. 77-152).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, кредитору надано право вимагати виконання зобов`язання у будь-який час, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За приписами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014-2008-2710, згідно умов якого останній отримав у борг грошові кошти у розмірі 59 500,00 доларів США, зі сплатою 13,95 процентів річних за користування кредитом. За користування кредитними коштами понад строк кредитування та/або терміни погашення, встановлені цим договором, процентна ставка встановлюється в розмірі 41,85% річних. В подальшому, між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до договору, якими вносилися зміни до договору.

22 липня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки б/н згідно якого, поручитель поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року та додаткової угоди № б/н від 22 липня 2014 року до нього.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, 24 лютого 2015 року банком було направлено на поштові адреси боржника та поручителя вимоги про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014-2008-2710 вбачається, що станом на 19 вересня 2016 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року, у сумі 76 242, 81 долари США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 776,96 долари США; сума дострокового стягнення кредиту - 57 156,93 долари США; відсотки - 18 207,74 долари США; підвищені відсотки - 101,18 долари США

Вказаний розрахунок виконано спеціалістом банку та підписаний уповноваженою особою, а саме Начальником управління адміністрування кредитів та скріплений печаткою банку. У розрахунку відображено повну інформацію щодо заборгованість позичальника за кредитним договором. Вказаний розрахунок відповідачами не спростовано. У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає його належним та допустимим доказом у справі, який підтверджує розмір заборгованості відповідача за кредитним договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором.

Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач посилаючись на наявність у відповідача-1 заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 76 242,81 долари США, просив стягнути солідарно з відповідачів частину заборгованості у сумі 22 800 доларів США.

Слід зазначити, що законодавством не передбачено обов`язок кредитора вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши суму заборгованість за кредитним договором № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 76 242,81 доларів США до 22 800 доларів США.

Таким чином, доводи скаржника щодо того, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення вийшов за межі заявлених позовних вимог, є обґрунтованими.

Посилання скаржника на те, що оскаржуване заочне рішення було ухвалено судом за відсутності належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, відповідачів, спростовується наявним в матеріалах справи клопотанням ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що оскаржуване рішення ухвалено судом лише на підставі поданого позивачем кредитного договору та розрахунку за відсутності первинних документів банківських операцій, оскільки колегія суддів вважає, що в матеріалах справи наявна достатня кількість доказів для правильного вирішення справи. Долучений позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості, є належним доказом на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, оскільки його виконано спеціалістом банку, підписано уповноваженою особою та скріплено печаткою банку. У розрахунку повно відображено інформацію щодо заборгованість позичальника за кредитним договором. Крім того, не погоджуючись з наданим позивачем розрахунком, відповідач-1 не був позбавлений права надати до суду першої інстанції розрахунок заборгованості, який би він вважав вірним.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що судом не було взято до уваги квитанції, що підтверджують оплату за кредитним договором, оскільки зазначені квитанції були включені до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014-2008-2710, станом на 19 вересня 2016 року. Проте, як вбачається з розрахунку, значна частина коштів йшла на погашення процентів за користування кредитом, зокрема й понад встановлений строк.

Щодо застосування судом строку позовної давності, слід зазначити наступне.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом положень статті 267 ЦК України заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

З вказаного вбачається, що суд апеляційної інстанції може вирішити заяву відповідача про застосування строку позовної давності, якщо останній не міг скористатись правом на подання цієї заяви до суду першої інстанції у зв`язку неповідомленням належним чином про розгляд справи та ухваленням у справі заочного рішення.

Так, дана справа перебувала в провадженні суду з грудня 2016 року по листопад 2020 року. За цей час, відповідач-1 неодноразово особисто направляв до суду клопотання, про відкладення розгляду справи та про призначення експертизи, а отже не був обмежений у реалізації своїх процесуальних прав, у тому числі, у праві подати до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності.

Таким чином, відповідач-1 до ухвалення рішення судом першої інстанції, не заявив про застосування позовної давності, скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд, а тому, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для вирішення заяви про застосування строку позовної давності, поданої на стадії апеляційного перегляду справи.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що судом не постановлювалась ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, а відтак, клопотання про призначення експертизи було подано ним з дотриманням процесуального строку на його подання, виходячи з наступного.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України встановлено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.ч. 1-2 ст. 127 ЦПК України).

Так, у грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10 січня 2017 року відкрито провадження по даній справі.

Протокольною ухвалою суду від 24 лютого 2020 року постановлено замінити судовий розгляд підготовчим провадженням.

Протокольною ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 06 серпня 2020 року.

26 листопада 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи.

З вказаного вбачається, що клопотання про призначення експертизи було подано відповідачем-1 з пропуском строку на його подання. При цьому, з проханням про поновлення строку на його подання, відповідач-1 до суду не звернувся.

Враховуючи наведене, посилання скаржника на те, що клопотання про призначення по справі експертизи було подано ним у строк, встановлений для його подання, є безпідставним.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року - змінити, зменшивши суму заборгованість за кредитним договором № 014-2008-2710 від 08 вересня 2008 року, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 76 242,81 доларів США до 22 800 доларів США.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2022 року

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура