Справа № 462/1721/22 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1325/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Колич Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 травня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 травня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що визнання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних відносин, а кредитний договір, на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, є споживчим, відтак позивач є споживачем фінансових послуг, на якого поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів», в тому числі і щодо звільнення від сплати судового збору за подання позовів, пов`язаних із захистом його прав. Зазначає, що на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав заяву про відкриття провадження у справі із зазначенням, що в даній категорії справ у позивача відсутній обов`язок сплачувати судовий збір за подання позову, на підтвердження чого надав відповідні висновки Верховного Суду, однак в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам та не вказав мотивів відступлення від судової практики в аналогічних правовідносинах. Вказує, що суд першої інстанції не має права тлумачити чинне законодавство вибірково, чи робити висновки, які є протилежними відповідним правовим висновкам Верховного Суду в аналогічних правовідносинах. Вважає, що надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви є порушенням права на справедливий судовий захист. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 16 серпня 2022 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 08 серпня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 16 серпня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у наданий судом строк позивач не усунув недоліки позовної заяви, а саме, не сплатив судовий збір за подання позову в розмірі 992.40 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2022 року відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В подальшому, судом першої інстанції встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, оскільки до неї не додано документа, що підтверджує сплату судового збору.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 10 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк, який не перевищує п`ять днів з дня вручення ухвали судді, для усунення недоліків позовної заяви, а саме, сплати судового збору в розмірі 992.40 грн. Роз`яснено позивачу, що в разі, якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява залишається без розгляду.

18 травня 2022 року на виконання вимог ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 10 травня 2022 року про залишення позовної заяви без руху представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заяву, в якій просив продовжувати розгляд даної цивільної справи, оскільки у позивача відсутній обов`язок сплачувати судовий збір, оскільки кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис є споживчим, тому на позивача поширюються пільги, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак звільнений від сплати судового збору, як споживач фінансових послуг.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків (ч. 12 ст. 187 ЦПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 187 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Оскаржуючи ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 травня 2022 року, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що позивач є споживачем фінансових послуг, а відтак звільнений від сплати судового збору за подання позову про захист порушених його прав.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання недійним виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, вчиненого 20 серпня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №2306, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості за період з 04 червня 2019 року по 02 вересня 2019 року на загальну суму 18442.43 грн.

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1, 9 Закону України «Про нотаріат».

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 643/2870/18.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати, що споживачі не мають пільги щодо сплати судового збору, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову.

Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав.

Оспорюваним виконавчим написом приватного нотаріуса з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 90705330 від 25 липня 2011 року, укладеним між ним та ПАТ «Банк «Русский стандарт», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк «Форвард».

Зі змісту кредитного договору № 90705330 від 25 липня 2011 року вбачається, що кредит надано ОСОБА_1 для задоволення його особистих, побутових, споживчих потреб, відтак такий кредит є споживчим.

Отже, у даному випадку правовідносини виникли між споживачем фінансових послуг, позичальником ОСОБА_1 , при виконанні умов кредитного договору за споживчим кредитом, тому на спірні правовідносини поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи те, що спір виник з кредитних правовідносин, в яких позивач, що є споживачем фінансових послуг, звернувся до суду за захистом порушених його прав неправомірним, на його думку, стягненням з нього заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, колегія суддів вважає, що він звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що не враховано судом першої інстанції, який безпідставно поклав на позивача обов`язок зі сплати судового збору і необгрунтовано залишив позовну заяву без розгляду в порядку, передбаченого статтею 187 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 травня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 16.08.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк