Постанова

Іменем України

28 вересня 2022 року

м. Київ

справа № 201/3240/17

провадження № 61-2647св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді

Антонюка О. А., від 04 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О., від 18 січня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі- ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу.

Позов мотивований тим, що в період з липня 2012 року по жовтень 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено три договори строкового банківського вкладу в іноземній валюті, а саме: 23 липня 2012 року - договір № SAMDN6794«Стандарт, 12 місяців» з депозитним вкладом у розмірі 15 000 дол. США зі сплатою 10 % річних; 05 лютого 2013 року - договір № SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» з депозитним вкладом у розмірі 20 000 дол. США зі сплатою 10 % річних; 14 жовтня 2013 року - договір № SAMDN370«Стандарт, 12 місяців» з депозитним вкладом у розмірі 25 000 дол. США зі сплатою 7,5 % річних.

Вказані договори містять положення про автоматичну пролонгацію їх дії на тих самих умовах, якщо на час пролонгації для даного типу договорів не буде встановлена інша відсоткова ставка, про що банк зобов`язаний письмово повідомити свого клієнта.

Починаючи з жовтня 2014 року, він неодноразово звертався до відповідача із заявами про повернення вкладів, проте вказані заяви були залишені без задоволення.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь:

- суми банківських вкладів разом з нарахованими відсотками в загальному розмірі 79 779,43 дол. США, що станом на 27 лютого 2017 року еквівалентно 2 152 169,79 грн;

- 3 % річних за використання його грошових коштів за період з 15 листопада 2016 року по день звернення до суду з цим позовом в сумі 682,24 дол. США, що станом на 27 лютого 2017 року еквівалентно 18 404,45 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій та інформація про рух справи в судах

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми банківських вкладів разом з нарахованими відсотками, а саме: за договором від 23 липня 2012 року № SAMDN66794 - в розмірі

21 454,92 дол. США (15 000 дол. США - вклад, 6 454,92 дол. США - відсотки); за договором від 05 лютого 2013 року № SAMDN3896 - 27 535,52 дол. США (20 000 дол. США - вклад, 7 535,52 дол. США - відсотки); за договором від 14 жовтня 2013 року № SAMDN3707 - 30 788,99 дол. США (25 000 дол. США - вклад, 5 788,99 дол. США - відсотки); а всього 79 779,43 дол. США, що еквівалентно 2 152 169,79 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за використання його грошових коштів за період з 15 листопада 2016 року по день звернення до суду з позовом в сумі 682,24 дол. США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 6 000грн.

Рішення суду мотивоване тим, що на підтвердження факту виникнення між сторонами договірних правовідносин ОСОБА_1 надав договори банківського вкладу та квитанції про внесення коштів на депозитні рахунки банку, оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні. Незважаючи на неодноразові вимоги позивача про виплату грошових коштів з нарахованими відсотками та розірвання договорів банківського вкладу, відповідач не виконав такого розпорядження клієнта і не надав доказів на підтвердження повернення коштів вкладнику. Оскільки ліквідація філій або припинення в будь-який спосіб їх діяльності не звільняє банк від виконання договірних зобов`язань, то ОСОБА_1 має право на отримання вкладів та процентів за період користування ПАТ КБ «ПриватБанк» його коштами.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню

3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року змінено в частині валюти стягнутих 3 % річних за використання грошових коштів. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3 % річних за використання грошових коштів за період з 15 листопада 2016 року по 27 лютого 2017 року в розмірі 18 942,26 грн. Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 6 000 грн скасовано та в цій частині у стягненні судових витрат відмовлено. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31 березня 2021 року касаційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів за договорами банківського вкладу, 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України та вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору скасовано. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення сум вкладів за депозитними договорами залишено без змін.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу, 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України та вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за договором від 23 липня 2012 року № SAMDN6794 в розмірі

4 917,93 дол. США та 3% річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 126,98 дол. США, а всього - 5 044,91 дол. США; проценти за договором від 05 лютого 2013 року № SAMDN3896 у розмірі

5 494,24 дол. США та 3% річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 169,31 дол. США, а всього - 5 663,55 дол. США; проценти за договором від 14 жовтня 2013 року № SAMDN3707 у розмірі

3 932,87 дол. США та 3% річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 211,64 дол. США, а усього - 4 144,51 дол. США.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що договори банківських вкладів, укладені між сторонами, не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовими вкладами у разі неналежного виконання зобов`язань за цими договорами після закінчення терміну їх дії, у зв`язку з чим на підставі частини другої статті 1070 ЦК України після пред`явлення позивачем вперше вимоги про повернення вкладів підлягають стягненню проценти за ставкою, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Визначаючи суму процентів, які мали бути нараховані на банківські вклади позивача, суд врахував, що із заявою про дострокове розірвання депозитних договорів він вперше звернувся 24 вересня 2015 року, розмір процентів за користування коштами на вкладних рахунках «до запитання» становить

1 %, у зв`язку з чим починаючи з 24 вересня 2015 року по 15 листопада

2016 року (у межах заявлених позовних вимог) за договором

№ SAMDN6794 «Стандарт, 12 місяців» від 23 липня 2012 року підлягають стягненню проценти в розмірі 4 917,23 дол. США

(4 746,57 дол. США за період з 23 липня 2012 року по 24 вересня 2015 року та 171,36 дол. США за період з 24 вересня 2015 року по 15 листопада 2016 року); за договором № SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» від 05 лютого 2013 рокупідлягають стягненню проценти в розмірі 5 494,24 дол. США (5 265,75 дол. США за період з 05 лютого 2013 року по 24 вересня 2015 року та 228,49 дол. США за період з 24 вересня 2015 року по 15 листопада

2016 року); за договором № SAMDN3707 «Стандарт, 12 місяців» від 14 жовтня 2013 рокупідлягають стягненню проценти в розмірі

3 932,87 дол. США (3 647,26 дол. США за період з 14 жовтня 2013 року по

24 вересня 2015 року та 285,61 дол. США за період з 24 вересня 2015 року по 15 листопада 2016 року).

Вирішуючи питання щодо стягнення 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, суд апеляційної інстанції зазначив, що при їх обрахунку має бути врахована прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, у зв`язку з чим дійшов висновку про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь

ОСОБА_1 за договором № SAMDN6794 «Стандарт,

12 місяців» від 23 липня 2012 року 126,98 дол. США, за договором

№ SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» від 05 лютого 2013 року 169,31 дол. США та за договором № SAMDN3707 «Стандарт,

12 місяців» від 14 жовтня 2013 року 211,64 дол. США.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18 лютого 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення процентів та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN6794 «Стандарт, 12 місяців» від 23 липня 2012 року проценти в розмірі 4 791,78 дол. США, за договором

№ SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» від 05 лютого 2013 року - 5 309,58 дол. США, за договором № SAMDN3707 «Стандарт,

12 місяців» від 14 жовтня 2013 року - 3 688,35 дол. США.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

У квітні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17-ц, у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 757/51306/17,

від 08 вересня 2021 року у справі № 727/898/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вважає, що після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей

598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Суди не врахували, що виплата передбачених умовами договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договорів, а після їх припинення вказані проценти не нараховуються.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У період з липня 2012 року по жовтень 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено три договори строкового банківського вкладу в іноземній валюті, а саме: 23 липня 2012 року - договір № SAMDN6794 «Стандарт, 12 місяців» з депозитним вкладом у розмірі 15 000 дол. США зі сплатою 10 % річних; 05 лютого 2013 року - договір № SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» з депозитним вкладом у розмірі 20 000 дол. США зі сплатою 10 % річних; 14 жовтня 2013 року - договір № SAMDN370«Стандарт, 12 місяців» з депозитним вкладом у розмірі 25 000 дол. США зі сплатою 7,5 % річних.

Всі договори містять положення про автоматичну пролонгацію їх дії на тих самих умовах, якщо на час пролонгації для даного типу договорів не буде встановлена інша відсоткова ставка, про що банк зобов`язаний письмово повідомити свого клієнта.

24 вересня 2015 року, 15 листопада 2016 року та 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами про повернення сум вкладів з нарахованими відсотками, закриття рахунків та розірвання депозитних договорів. Однак банк не виконав зазначені вимоги, не повернув грошові кошти, посилаючись на запровадження Національним банком України надзвичайного режиму роботи в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, що обмежує проведення банківських операцій.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суду (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Умови договору банківського вкладу повинні передбачати порядок повернення вкладу.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно з положеннями статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року в справі

№ 363/3965/15 зазначено, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію розірвання договору (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598, 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Виплата передбачених умовами договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. Після розірвання договорів банківського вкладу проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються.

За таких умов положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після дострокового розірвання договорів банківського вкладу, не застосовуються, а тому Верховний Суд не в повній мірі погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що між сторонами було укладено три договори строкового банківського вкладу в іноземній валюті, ОСОБА_1 вніс грошові кошти на депозитні рахунки ПАТ КБ «ПриватБанк», проте його вимогу від 24 вересня 2015 року щодо їх повернення, отриману відповідачем 29 вересня 2015 року, банк не виконав.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» визнано, що укладені з

ОСОБА_1 договори банківських вкладів є розірваними із 02 жовтня 2015 року з огляду на подання позивачем відповідної вимоги від 24 вересня 2015 року.

За договором № SAMDN6794 «Стандарт, 12 місяців» від 23 липня 2012 року з депозитним вкладом у розмірі 15 000 дол. США зі сплатою 10% річних, проценти, які підлягають до стягнення, становлять 4 791,78 дол. США та розраховуються наступним чином: 15 000 (сума вкладу) х 10% (відсотки передбачені договором): 365 (днів у році) х 1166 (дні за період з 23 липня

2012 року по 02 жовтня 2015 року).

За договором № SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» від 05 лютого 2013 року з депозитним вкладом у розмірі 20 000 дол. США зі сплатою 10% річних, проценти, які підлягають до стягнення, становлять 5 309,58 дол. США та розраховуються наступним чином: 20 000 (сума вкладу) х 10% (відсотки передбачені договором): 365 (днів у році) х 969 (дні за період з 05 лютого

2013 року по 02 жовтня 2015 року).

За договором № SAMDN3707 «Стандарт, 12 місяців» від 14 жовтня 2013 року з депозитним вкладом у розмірі 25 000 дол. США зі сплатою 7,5% річних, проценти, які підлягають до стягнення, становлять 3 688,35 дол. США та розраховуються наступним чином: 25 000 (сума вкладу) х 7,5% (відсотки передбачені договором): 365 (днів у році) х 718 (дні за період з 14 жовтня 2013 року по 02 жовтня 2015 року).

З огляду на викладене, оскаржувану постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу належить змінити, зазначивши, що до стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають за договором

№ SAMDN6794 «Стандарт, 12 місяців» від 23 липня 2012 року проценти в розмірі 4 791,78 дол. США, за договором

№ SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців» від 05 лютого 2013 року - 5 309,58 дол. США, за договором № SAMDN3707 «Стандарт,

12 місяців» від 14 жовтня 2013 року - 3 688,35 дол. США

АТ КБ «ПриватБанк» рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 04 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року в частині вирішення питання про стягнення 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України в касаційному порядку не оскаржує.

Оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 04 квітня 2018 року в частині стягнення процентів за договорами банківських вкладів вже було скасоване апеляційним судом, повторне його скасування ще й Верховним Судом не вимагається.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договорами банківських вкладів зміні.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 січня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договорами банківських вкладів змінити, зменшивши розмір стягнутих із акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 процентів:

- за договором № SAMDN6794 «Стандарт, 12 місяців» від 23 липня 2012 року до 4 791,78 доларів США;

- за договором № SAMDN3896 «Стандарт, 12 місяців»

від 05 лютого 2013 року до 5 309,58 доларів США;

- за договором № SAMDN3707 «Стандарт, 12 місяців»

від 14 жовтня 2013 року до 3 688,35 доларів США;

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович