Номер провадження: 22-ц/813/5564/22
Справа № 947/6706/21
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О.В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи, які не заявляють самостійних вимог Професійна спілка працівників казеного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба", Державна служба морського та річкового транспорту України, про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом, вимоги якого було збільшено, та згідно останньої редакції від 08 серпня 2021 року просив стягнути з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (65114, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140А; ідентифікаційний код юридичної особи 38017026) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) невиплачену заробітну плату в сумі 1 575 201,67 (один мільйон п`ятсот сімдесят п`ять тисяч двісті одна гривня, 67 копійок), з яких: місячна премія в сумі 698 340,95 грн (шістсот дев`яносто вісім тисяч триста сорок гривень, 95 копійок); квартальна премія в сумі 794 970,81 грн (сімсот дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот сімдесят гривень, 06 копійок); одноразова винагорода за підсумки роботи підприємства за рік у сумі 81 889,91 грн (вісімдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят дев`ять гривень, 91 копійка). Стягнути з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (65114, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140А; ідентифікаційний код юридичної особи 38017026) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, розрахований до дня ухвалення судового рішення. Стягнути з казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (65114, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140А; ідентифікаційний код юридичної особи 38017026) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати.

Свої вимоги мотивував тим, що з 07.07.2016 року по 29.12.2020 рік він працював в казенному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба» на посаді начальника філії «Чорноморська філія» та інших керівних посадах.

29.12.2020 року його було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України. У день звільнення у відповідності до статті 116 КЗпП України Відповідачем був наданий розрахунок сум, які належать до виплати при звільнені працівника.

Зазначає, що належні до виплати суми були виплачені Відповідачем не в повному обсязі, а саме: частково не виплачено премію (щомісячну та квартальну) за період з липня 2016 по грудень 2020 року включно та винагороду за підсумками роботи підприємства за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, які й просить стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою судді від 02 березня 2021 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання.

Одночасно з подачею позову, позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив витребувати у казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» належним чином завірені копії документів та інформацію: - табелі обліку робочого часу ОСОБА_1 за період з 07.07.2016 по 29.12.2020 роки; накази про встановлення посадових окладів ОСОБА_1 за період з 07.07.2016 по 29.12.2020 року; інформацію про прострочену дебіторську заборгованість підприємства (її наявність або відсутність) у кожному звітному місяці за період з 07.07.2016 по 29.12.2020 року; інформацію про місяці і квартали, у яких працівникам КП «МПРС» було виплачено премію із зазначенням розміру преміювальної винагороди у відсотках від показника ефективності у період незаконного звільнення, а саме: з 22.04.2020 року по 28.10.2020 рік; інформацію щодо фонду оплати праці по видам виплат, в тому числі, окремо по виробничому та адміністративному персоналу за період з 07.07.2016 по 29.12.2020 у вигляді витягів із фінансових планів підприємства (враховуючи зміни до фінансових планів; інформацію щодо нарахування та виплати одноразової винагороди за підсумками роботи підприємства за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки; інформацію щодо визначення ефективності системи морського та авіаційного пошуку і рятування зі ідно з Керівництвом з міжнародного авіаційного і морського пошуку і рятування (ІМО/ІКАО) у кожному звітному місяці, за період 07.07.2016 по 29.12.2020, а саме: 1) кількості врятованих осіб після отримання сигналу (інформації) про лихо; 2) кількості не врятованих осіб після отримання сигналу (інформації) про лихо та вжиття відповідних заходів реагування; 3) кількості людей, які загинули до отримання повідомлення про лихо; довідку щодо показника ефективності системи морського та авіаційного пошуку і рятування за період 07.07.2016 по 29.12.2020 рік; фінансові плани підприємства за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки із змінами.

Ухвалою суду від 09.06.2021 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено.

В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 09.08.2021 року, представник позивача ОСОБА_1 - Степанішина Альона Сергіївна , звернулась до суду з заявою про збільшення позовних вимог.

Також звернулась з заявою про витребування доказів, в якій просила витребувати у казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» засвідчені належним чином копії наказів про преміювання працівників: - за липень 2016 року; за вересень 2016 року.

Ухвалою суду від 09.08.2021 року клопотання представника позивача було задоволено.

В подальшому, ухвалою суду від 21.10.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання до розгляду по суті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про стягнення не донарахованої та невиплаченої частини заробітної плати - відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися заявлені позовні вимоги. Викладені позивачем обставини не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, переконливих доказів на спростування позиції відповідача стороною позивача суду не надано, а позовна заява не ґрунтується на законних підставах.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

20 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року відповідно до вимог якої просить суд рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, що подали апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Недоведеністю обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, що викладені у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права з огляду на наступне.

ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що нарахування та виплата премії та винагород є правом, а не обов`язком роботодавця.

Вказує, що розмір місячної та квартальної премії працівників відповідно до Колективного договору складається з двох показників, визначення яких щомісячно та щоквартально є необхідною умовою обґрунтування нарахування певного відсотку премій працівникам. Колективний договір між адміністрацією КП «МПРС» і трудовим договором колективом є таким, що детально і жорстко регулює порядок преміювання працівників через наявність чітко визначеної формули, від показників якої залежить розмір премії працівників.

Таким чином, визначення розміру премії не можна вважати правом директора КП «МПРС», оскільки положення Колдоговору не надають ані директору «КП «МПРС» ані будь-якій іншій особі можливість вирішувати питання збільшення або зменшення розмірів премії на власний розсуд.

Підстави зниження розміру премії або її не нарахування працівникам чітко регламентовані в п. 4.6 та п. 4.7. Положення про преміювання, та можуть мати місце виключно при наявності порушень трудової або виробничої дисципліни працівником.

Водночас, документи, які свідчать про порушення позивачем трудової або виробничої дисципліни, відсутні. Накази про преміювання, які були підставою для нарахування премій позивачу, також не містять інформації щодо наявності таких порушень та застосування до позивача п. 4.6 та 4.7 Положення про преміювання. При цьому, відповідно до інформації з трудової книжки позивача неодноразово був нагороджений за сумлінну працю та трудові досягнення (т. 1 а.с. 40-41).

Нарахування такої премії взагалі за відсутності перелічених підстав прямо суперечить умовам колективного договору і порушує вимоги статі 5 Закону України «Про колективні договори та угоди».

Апелянт звертає увагу також на те, що зазначений судом першої інстанції Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 не застосовується у разі простою (пункт 1 Порядку).

З огляду на що, порядок оплати часу простою визначений статтею 113 КЗпП. України.

ОСОБА_1 також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що накази про преміювання працівників, наявні в матеріалах справи, взагалі не містять обґрунтування нарахування певного розміру премій, незважаючи на, чітко встановлений порядок визначення розміру премій, викладений в Положенні про преміювання працівників КП «МПРС» та філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» та Положенні про порядок нарахування і виплати одноразової винагороди за підсумки роботи підприємства за рік.

Таким чином, апелянт вважає, що судом першої інстанції не визначено ані порядку преміювання працівників, встановленого положеннями Колдоговору та додатків до нього, ані підстав зниження розміру премії або її не нарахування працівникам.

Висновки суду про виконання відповідачем фінансового плану за показником «Витрати на оплату праці» та нарахування премій згідно фінансових можливостей підприємства не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами.

Також апелянт зазначає, що Акт інспекційного відвідування ГУ Держпраці в Одеські області від 10.05.2019 року № ОД 634/1600/АВ не є доказом відсутності порушень з оплати праці, а Аудиторський звіт від 22.02.2019 року № 05-14/3 не є доказом відсутності порушень виконання фінансових планів.

Узагальнені доводи інши сторін у справі

01.02.2022 року від КП «Морська пошуково-рятувальна служба» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідно заперечує щодо змісту апеляційної скарги, та просить суд рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.17.2021 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

По-перше відповідач зазначає, що не обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо порядку нарахування та виплати премії. Вказує, що доводи апелянта про те, що розмір місячної та квартальної премії працівників відповідно до Колдоговору складається з двох показників, визначення яких щомісячно та поквартально є необхідною умовою обґрунтування нарахування певного відсотку премії працівникам, при цьому апелянт в апеляційній скарзі спотворює вимоги Колдоговору, відповідно до якого основним показником щодо нарахування та виплати премій є фінансова можливість підприємства, про що апелянт свідомо замовчує у своїй апеляційній скарзі.

Так, відповідно до п.2.3 Додатку № 5 Колдоговору, виплата місячної та квартальної премії здійснюється за умови наявності фінансової можливості КП «МПРС», за результатами виконання місячних та квартальних показників преміювання.

Відповідно до пп. 4.1 п. 4 Додатку № 5 до Колдоговору, преміювання працівників за основним результатом діяльності проводиться за підсумками роботи КП «МПРС» за місяць або наростаючим підсумком за квартал, щомісяця, щоквартально у розмірі, відповідно до Фінансової можливості.

Згідно з п. 4.5 Додатку № 5, розмір премії може бути скоригований відповідно до фінансових можливостей КП «МПРС». Відповідно до вимог ст. ст. 77, 75 ГК України, наказу № 205, основним плановим документом КП «МПРС, відповідно до якого підприємство отримує доходи здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів» є фінансовий план.

У преамбулі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 року № 205, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 березня 2015 р. за № 300/26745 зазначено, що відповідно до статей 75 і 77, частини п`ятої статті 89 Господарського кодексу України та з метою розроблення нової методології фінансового планування суб`єктами господарювання державного сектору економіки наказано затвердити Порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, що додається (п. 1 наказу).

Відповідно до п. 1 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і в України від 02.03.2015 року № 205, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 березня 2015 р. за № 300/26745 (далі - наказ 205), цей Порядок визначає процедуру складання, затвердження (погодження) та контролю виконання фінансового плану державного комерційного та казенного підприємства, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) прямо чи опосередковано належить державі (далі - підприємство).

На виконання вимог наказу Мінекономрозвитку та торгівлі України № 205 вiд 02.03.2015 року «Про затвердження Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки» (далі - Наказ 205), КП «МПРС» складає та затверджує фінансовий план на рік, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання свої функцій протягом року відповідно до установчих документів.

Фінансова можливість підприємства щодо виплати місячної премії, квартальної премії, одноразової винагороди за підсумки роботи підприємства за рік визначається, в першу чергу, фінансовим планом підприємства та зазначається у відповідному рядку фінплану.

В даному випадку, нарахування та сплата місячної та квартальної премії, винагороди за підсумками роботи за рік є здійсненням видатків підприємства, граничні розміри яких встановлені фінансовим планом на рік (у відповідному рядку) та незалежно від наявності коштів на рахунках (які, в тому числі, передбачені для здійснення витрат на інші потреби, необхідні для функціонування підприємства). Підприємство не має права витрачати кошти на власний розсуд, а зобов`язане здійснювати будь-які витрати виключно у відповідності до фінансового плану. Таким чином, головним показником щодо нарахування та виплати премій є фінансова можливість підприємства, яка зазначена у Фінансовому плані підприємства.

Щодо права керівника та повноважень щодо нарахування премій відповідач зазначає, що умови запровадження розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються і виплачуються у межах фонду оплати праці з урахуванням результатів фінансово-господарської діяльності компанії, рішення про її встановлення (скасування, зменшення розміру) приймає керівник залежно від наявності коштів (стаття 97 КЗпП України) (постанова Верховного Суду від 01.11.2018 року у справі Ne 520/4972/17-11).

Відповідно до п. 14 Коментаря ст. 97 КЗпП України правове регулювання преміювання належить до кола повноважень підприємства, тому законодавець залишав на розсуд сторін колективного договору (а якщо він не укладався - на розсуд власника та виборного органу первинної профспілкової організації чи іншого уповноваженого трудовим колективом на представництво органу) вирішення питання про ступінь докладності правового регулювання преміювання. Локальне положення про преміювання може детально і жорстко врегулювати порядок преміювання, встановити юридичні обов`язки та суб`єктивні права власника i працівника, не залишаючи вільного місця для дій на розсуд власника, який виконує тільки формальні функції щодо правозастосування. З іншого боку, локальне положення про преміювання може надавати власникові можливість вирішувати не лише питання про збільшення або зменшення розмірів премій, про розмір позбавлення премії за виробничі недогляди, але й питання про саму виплату премій. З точки зору законодавства про працю, виплата премій на розсуд власника на основі положення про преміювання, яке лише в загальному регулює ці питання, або взагалі при відсутності такого положення, цілком допустима. Частина третя ст. 97 КЗпП тільки зобов`язує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству і угодам.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №569/11722/16-ц (провадження № 61-31573сво18) зроблені наступні правові висновки: «Доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій належать до видів додаткової заробітної плати. Доплати як складові додаткової заробітної плати, визначаються законодавством і тому становлять обов`язкову частину у структурі заробітної плати (на відміну від премій). В колективному договорі можуть бути передбачені додаткові види доплат, підстави та порядок їх здійснення».

По-друге, КП «МПРС» вважає також хибними доводи апеляційної скарги пpo тe, що положення законодавства України не забороняють і не виключають можливості нарахування премій за період простою.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Крім цього, відповідно п.п. 1.2, 1.3 Додатку № 5 до Колдоговору «Положення про преміювання працівників КП «МПРС» i фiлiї «Чорноморська філія» КП «МПРС», Положення вводиться в дію з метою матеріального стимулювання працівників підприємства за сумлінне і якісне виконання поставлених перед ними завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни та особистого внеску у загальні результати діяльності КП «МПРС.

Таким чином, премія нараховуються та виплачується за працю, за сумлінне і якісне виконання поставлених перед ними завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни та особистого внеску у загальні результати діяльності КП «МПРС Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи. З урахуванням викладене, у роботодавця відсутні правові підстави нарахування премії у просто для позивача.

Хибними також є доводи апеляційної скарги про те, що Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ вiд 08.02.1995 року № 100, не застосовується у разі простою (пункт 1 Порядку).

З урахуванням викладеного, відповідач вважає доводи апелянта відносно обов`язку обґрунтування певного розміру премій у наказах безпідставними та необґрунтованими.

Щодо доводів апелянта про необґрунтованість висновків суду про виконання фінансових планів за оспорюваний період та фінансову можливість підприємства для виплати премій КП «МПРС» також вважає безпідставними з огляду на наступне.

Протягом 2016-2020 років, підприємством складались фінансові плани відповідно до вимог ст. 75,77 ГК України, наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 року № 205, Статуту КП «МПРС та Колдоговору. В процесі складання та затвердження фінансового плану на рік між підприємством і уповноваженим органом управління здійснюється комплекс заходів щодо узгодження запланованих витрат підприємства за великою кількості різноманітних витрат (згідно структури Фінансового плану), в тому числі і щодо витрат оплати праці. Згідно з п. 7.1 Статуту. Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань: - затверджує річні фінансові та інвестиційні плани Підприємства та здійснює контроль за їх виконанням у встановленому порядку; проводить моніторинг фінансової діяльності, зокрема виконання показників фінансових планів Підприємства та вживає заходів до поліпшення його роботи.

Згідно з п. 8.9 Статуту, контроль за фінансово-господарською діяльністю Підприємства здійснюється відповідно до законодавства України та за рішенням Уповноваженого органу управління. У період 2016-2019 рр. Уповноваженим органом управління підприємства було Міністерство інфраструктури України, з лютого 2019 - Державна служба морського та річкового транспорту України.

Уповноваженим органом управління у період 2016-2020 років були затверджені фінансові плани та зміни до них, а також звіти про виконання фінансових планів, що свідчить про належне їх складання та виконання підприємством.

Жодних порушень законодавства, методології складання фінансових планів у зазначений період не встановлено, які i не встановлено будь-яких порушень Колективного договору при складанні та виконанні фінансових планів у період 2016-2020 років. З урахуванням викладеного, хибними та необґрунтованими є доводи апелянта щодо планування підприємством на оплату праці, а також щодо визначення фінансової можливості підприємства для нарахування та виплати премій. Також безпідставними є доводи апелянта, що додатковим підтвердженням фінансової можливості відповідача виплачувати премії відповідно до умов Колективного договору є наявність (залишок) фінансових коштів на банківських рахунках підприємства.

Наявність коштів на банківських рахунках підприємства не тотожна фінансовій можливості підприємства щодо здійснення таких виплат, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 77, 75 ГК України, наказу № 205, основним документом КП «МПРС, відповідно до якого підприємство здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх Функцій протягом року є саме фінансовий план. Як зазначалось, фінансова можливість підприємства щодо виплати місячної премії, квартальної премії, одноразової винагороди за підсумки роботи підприємства за рік визначається, в першу чергу, фінансовим планом підприємства та зазначається у відповідному рядку фінплану.

В даному випадку, нарахування та сплата місячно та квартальної премії, винагороди за підсумками роботи за рік є здійсненням видатків підприємства, граничні розміри яких встановлені фінансовим планом на рік (у відповідному рядку) та незалежно від наявності коштів на рахунках (які, в тому числі, передбачені для здійснення витрат на інші потреби необхідних для функціонування підприємства).

Підприємство не має права витрачати кошти наявні на рахунках на власний року, а зобов`язане здійснювати будь-які витрати виключно у відносіть до фінансового плану.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги щодо виконання фінансових планів та наявності фінансової можливості для виплати премій відповідач вважає необґрунтованими.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційна скарга оводи викладені в апеляційній скарзі спростовані відповідачем у даному відзиві та апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. Натомість, рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року у справі № 947/6706/21 є законним та обґрунтованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням усіх процесуальних вимог, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом належним чином.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи, які не заявляють самостійних вимог Професійна спілка працівників казеного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба", Державна служба морського та річкового транспорту України, про стягнення невиплаченої заробітної плати було відкрито.

Ухвалою від 18.01.2022 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 22.09.2022 року о 10:45 год.

22 вересня 2022 року розгляд справи було відкладено на 06.10.2022 року о 10:50 год за заявою представника КП «Морська пошуково-рятувальна служба».

29 вересня 2022 року представником КП "Морська пошуково-рятувальна служба" - Хлопко Володимиром Федоровичем було подано клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 06.10.2022 року на 10:50 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon" (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_1 , т.: НОМЕР_2 ).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.09.2022 року клопотання представником КП "Морська пошуково-рятувальна служба" - Хлопко Володимира Федоровича про проведення судового засідання, призначеного на 06.10.2022 року на 10:50 год. в режимі відеоконференції було задоволено.

28 вересня 2022 року представником ОСОБА_1 - Степанишин Альоною Сергіївною було подано клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 06.10.2022 року на 10:50 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon" (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_2 , т.: НОМЕР_3 ).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.09.2022 року клопотання представником ОСОБА_1 - Степанишин Альони Сергіївни про проведення судового засідання, призначеного на 06.10.2022 року на 10:50 год. в режимі відеоконференції було задоволено.

05.10.2022 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від представника Профспілки працівників казенного підприємства «Морвська пошуково-рятувальна служба» А.О. Дрозда надійшло клопотання про врахування позиції Профспілки та розгляд справи за відсутності представника.

06 жовтня 2022 року в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon" участь приймали представник ОСОБА_1 - адвокат Степанишина Альона Сергіївна, яка апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити в повному обсязі, та представник КП «МПРС» - Хлопко Володимир Федорович, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба» є державним підприємством та основним плановим документом, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямованість коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів, є фінансовий план.

Наказом Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 06.07.2016 № 177-к. ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» з 07.07.2016 року.

Згідно Аудиторського звіту від 22.02.2019 року № 05-14/3 за результатами державного фінансового аудиту діяльності казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» за період з 01.01.2016 року по 31.10.2018 рік, складеного Південним офісом Держаудитслужби, порушень виконання підприємством фінансових планів у період з 01.01.2016 року по 31.10.2018 рік за показником «Витрати на оплату праці» встановлено не було.

Згідно Акту інспекційного відвідування № ОД 634/1600/АВ ГУ Держпраці в Одеській області від 10.05.2019 року порушень з оплати праці не виявлено.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст.15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст.16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Трудові правовідносини врегульовані Кодексом Законів про працю України ( далі КЗпП).

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Перш за все, слід зазначити, що Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба» є державним підприємством та основним плановим документом, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямованість коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів, є фінансовий план.

Судом встановлено, що наказом Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 06.07.2016 року № 177-к. ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» з 07.07.2016 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що в порушення встановлених у колективному договорі умов оплати праці, відповідач, під час остаточного розрахунку при звільненні не здійснив виплату всіх належних позивачеві сум.

Однак, суд вважає, що вказані твердження позивача є безпідставними, недоведеними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 7, 8 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки відповідно до ст. 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з`ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами. Слід також враховувати, що умови та розмір оплати праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові УСПІХИ та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18): «...Доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій належать до видів додаткової заробітної плати.

Доплати як складові додаткової заробітної плати, визначаються законодавством і тому становлять обов`язкову частину у структурі заробітної плати (на відміну від премій).

В колективному договорі можуть бути передбачені додаткові види доплат, підстави та порядок їх здійснення. Умови колективного договору необхідно розділяти на ті, що дублюють норми позитивного права та ті, що виникають у процесі колективних переговорів між роботодавцем та трудовим колективом і є додатковими гарантіями для працівника.»

З урахуванням викладеного, премія є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, відноситься до додаткової заробітної плати та не становить обов`язкову частину у структурі заробітної плати.

Відповідно до п 9.4. Статуту КП «МПРС», виробничі, трудові і соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією Підприємства регулюються колективним договором.

22.07.2016 року між адміністрацією казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» і трудовим колективом укладено Колективний Договір на 2016 - 2019 роки (далі - Колдоговір).

Відповідно до пп. 4.1.7. Колдоговору, з метою посилення матеріальної зацікавленості працівників в підвищенні ефективності діяльності підприємства і якості роботи, закріплення на підприємстві кваліфікованих кадрів і зміцнення трудової дисципліни встановлюються заохочувальні та компенсаційні виплати відповідно до Додатків № 5, 6,7, 9.

Відповідно до пп. 1.1. Додатку № 5 «Положення про преміювання працівників КП «МПРС» і філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» до Колдоговору, Положення про преміювання працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» і філії «Чорноморська філія» казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» розроблено відповідно до Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці» (далі - Додаток № 5).

Відповідно пп. 1.2, 1.3 Додатку № 5, Положення вводиться в дію з метою матеріального стимулювання працівників підприємства за сумлінне і якісне виконання поставлених перед ними завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни та особистого внеску у загальні результати діяльності КП «МПРС».

Положення розповсюджується на всіх працівників підприємства, крім звільнених протягом розрахункового місяця за власним бажанням.

Відповідно до п.2.3 Додатку № 5, виплата місячної та квартальної премії здійснюється за умови наявності фінансової можливості КП «МПРС», за результатами виконання місячних та квартальних показників преміювання.

Відповідно до п. 4.1 п. 4 Додатку № 5 до Колдоговору, преміювання працівників за основним результатом діяльності проводиться за підсумками роботи КП «МПРС» за місяць або наростаючим підсумком за квартал, щомісяця, щоквартально у розмірі, відповідно до фінансової можливості.

Згідно з п. 4.5 Додатку № 5, розмір премії може бути скоригований відповідно до фінансових можливостей КП «МПРС».

Відповідно до п. 4.8 Додатку № 5, преміювання оформлюється наказом.

Додатком № 6 до Колдоговору є Положення про порядок нарахування і виплати одноразової винагороди за підсумки роботи підприємства за рік (далі - Додаток № 6).

Відповідно до п. 1 Додатку № 6, винагорода за підсумками роботи підприємства за рік (далі - винагорода) є особливим видом матеріального заохочення. Розмір винагороди визначається Роботодавцем з урахуванням Фінансових можливостей підприємства.

Відповідно до п.8 Додатку № 6, підставою для нарахування винагороди є наказ по підприємству.

Відповідно до п.6.5. Статуту, Директор Підприємства: здійснює поточне (оперативне) керівництво Підприємством; самостійно в межах своєї компетенції, вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції Уповноваженого органу управління; у межах повноважень видає накази, розпорядження, тощо і дає вказівки обов`язкові до виконання для всіх працівників з питань діяльності Підприємства, організовує і контролює їх виконання; розпоряджається коштами та майном Підприємства в межах передбачених цим Статутом; застосовує заходи заохочення та дисциплінарного стягнення до працівників Підприємства, здійснює притягнення працівників Підприємства до матеріальної відповідальності з урахуванням вимог законодавства; забезпечує створення безпечних та належних умов праці працівників Підприємства; обирає форму і систему оплати праці, установлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, посадових окладів, винагород, надбавок і доплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством; несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів, додержання трудової, фінансової дисципліни.

Отже, з аналізу положень Колдоговору та норм законодавства, що регулює оплату праці, можна дійти висновку, що премії та винагорода за підсумками роботи підприємства за рік є додатковою заробітною платою та іншими заохочувальними виплатами, та не становить обов`язкову частину у структурі заробітної плати, оскільки нараховуються та виплачуються винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці.

Підставою для нарахування премій та винагород за підсумками роботи за рік є наказ по підприємству. Підставою для нарахування премій та винагород за підсумками роботи за рік є наказ по підприємству. При цьому, видання наказів є виключною компетенцією директора КП«МПРС» (п. 6.5 Статуту).

Таким чином, прийняття рішення про нарахування премій згідно умов Статуту КП «МПРС» та Колдоговору є повноваженням Директора підприємства.

З аналізу вимог Статуту КП «МПРС», Колдоговору, норм КЗпП, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», можна зробити висновок, що нарахування та виплата премій та винагород є правом, а не обов`язкам роботодавця.

Судом встановлено, що відповідно до показників виконання фінансового плану за період 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, підприємство виконало фінансовий план за показником «Витрати на оплату праці».

Згідно Аудиторського звіту від 22.02.2019 року № 05-14/3 за результатами державного фінансового аудиту діяльності казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 роки, складеного Південним офісом Держаудитслужби, порушень виконання підприємством фінансових планів у період з 01.01.2016 по 31.10.2018 роки за показником «Витрати на оплату праці» встановлено не було.

Згідно Акту інспекційного відвідування № ОД 634/1600/АВ ГУ Держпраці в Одеській області від 10.05.2019 року порушень з оплати праці не виявлено.

При цьому згідно п. 6.14 та 6.32 Акту перевірялась строки та повнота виплати заробітної плати, в тому числі згідно з умовами колективного договору та порушень щодо строків та повноти виплати не виявлено.

Таким чином, зазначене свідчить, що підприємством протягом 2016-2020 років порушень з оплати праці, в тому числі виплати премій та грошової винагороди за результатами роботи за рік допущено не було.

Разом з тим, протягом оспорюваного періоду за наявності фінансової можливості по підприємству директором ОСОБА_1 приймались рішення про преміювання всіх працівників підприємства за результатами роботи за відповідний період (місяць, квартал), що підтверджується наданими відповідачем наказами до відзиву.

Суд звертає увагу на те, що премії (щомісячна та щоквартальна) протягом 2016-2020 років нараховувалась та виплачувались всім працівникам в однаковому розмірі (% від посадового окладу) на підставі відповідних наказів, та як вбачається з наказів, протягом роботи на підприємстві з липня 2016 року по 29.12.2020 рік ОСОБА_1 не був позбавлений премій (місячної, квартальної), та жодного разу не здійснювалось зменшення розміру премій (місячна, квартальна) відносно ОСОБА_1 .

Протягом 2016-2021 року ОСОБА_1 щомісячно отримував розрахункові листки, тобто протягом зазначеного періоду йому було достеменно відомо про суми нарахованих та виплачених йому сум заробітної плати та інших належних йому виплат (премій, надбавок, грошових нагород за підсумками роботи за рік та ін.), про що свідчать листи головного бухгалтера Філії - ОСОБА_3 від 12.01.2021 року та 13.01.2021 рік.

ОСОБА_1 за весь час роботи на підприємстві, регулярно щомісячно отримуючи розрахункові листки про суми нарахованих та виплачених йому сум заробітної плати та інших належних йому виплат (премій, надбавок, грошових винагород за підсумками роботи за рік та ін.), був згоден із діючим на підприємстві порядком нарахуванням і виплати місячної, квартальної премії, винагороди за підсумками роботи підприємства за рік, а також із сумами місячної, квартальної премії, винагороди за підсумками роботи підприємства за рік, які були йому фактично нараховані та виплачені за оспорюваний період, що підтверджується відповідними наказами та платіжними документами.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про наявність невиплаченої йому місячної премії за наступні місяці: серпень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року, березень 2018 року, квітень 2018 року, травень 2018 року, червень 2018 року, липень 2018 року, жовтень 2018 року, листопад 2018 року, січень 2019 року, лютий 2019 року, березень 2019 року, квітень 2019 року, травень 2019 року, червень 2019 року, липень 2019 року, серпень 2019 року, вересень 2019 року, січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року, червень 2019 року, липень 2020 року, серпень 2020 року, вересень 2020 року, жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року.

Як зазначалось, відповідно до пп. 4.1 п. 4 Додатку № 5 до Колдоговору, преміювання працівників за основним результатом діяльності проводиться за підсумками роботи КП «МПРС» за місяць або наростаючим підсумком за квартал, щомісяця, щоквартально у розмірі, відповідно до фінансової можливості.

Таким чином, Колдоговором чітко передбачено преміювання працівників за основним результатом діяльності за місяць або за квартал.

Відповідно до п. 2.3. Додатку № 5 до Колдоговору, виплата місячної та квартальної премії здійснюється за умови наявності фінансової можливості ЮТ «МПРС», за результатами виконання місячних та квартальних показників преміювання.

З витягів з платіжних відомостей вбачається, що ОСОБА_1 було нараховано місячні премії та виплачено за: серпень 2016 року, березень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року, липень 2018 року, листопад 2018 року, вересень 2019 року.

Місячні премії за січень 2017, лютий 2017, січень 2018, лютий 2018, квітень 2018, травень 2018, червень 2018, січень 2019, лютий 2019, березень 2019, квітень 2019, травень 2019, червень 2019, липень 2019, серпень 2019 не нараховувались по підприємству, оскільки за вказані місяці по підприємству, в тому числі, ОСОБА_1 були нараховані та виплачені квартальні премії (за 1 квартал 2017, за 1 квартал 2018, 2 квартал 2018, 1 квартал 2019, 2 квартал 2019, 3 квартал 2019), що підтверджується відповідними наказами по підприємству, розрахунковими листками та витягами з платіжних відомостей.

Місячні премії жовтень 2018 року, січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 року, квітень 2020 року, не нараховувались по підприємству взагалі.

За квітень 2020 ОСОБА_1 не була нарахована премія, оскільки 21.04.2020 року він був звільнений Наказом КП «МПРС» від 21.04.2020 року № 221-к з займаної посади на підставі пункту першого статті 40 Кодексу законів про працю України.

За квітень-жовтень 2020 року згідно з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 у справі №947/12999/20 на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 квітня 2020 року по 28 жовтня 2020 року в розмірі 172 709 грн. 92 коп. (без урахування податків та зборів).

Відповідно до Порядку 100 до середнього заробітку за час вимушеного прогулу включені премії та винагороди за результатами роботи за рік.

Як зазначалось, місячна премія протягом 2016-2020 років нараховувалась та виплачувались всім працівникам в однаковому розмірі (% від посадового окладу) на підставі відповідних наказів.

Як зазначалось, відповідно до 1.2 Додатку № 5, преміювання здійснюється за сумлінне і якісне виконання поставлених перед працівниками завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни та особистого внеску у загальні результати діяльності КП «МПРС».

Як вбачається з копій наказів, з 30.10.2020 по 29.12.2020 ОСОБА_1 перебував у простої, за вказаний період не виконував завдань, простій оплачується у розмірі середнього заробітку (Порядок 100), який включає премії та винагороди за підсумками роботи за рік.

Як вже зазначалось, місячна премія протягом 2016-2020 років нараховувалась та виплачувались всім працівникам в однаковому розмірі (% від посадового окладу) на підставі відповідних наказів.

Також позивач вказує на наявність невиплаченої їй квартальної премії за наступні квартали: 4 квартал 2016, 2 квартал 2017 року, 3 квартал 2017 року, 4 квартал 2017 року,1 квартал 2018 року, 3 квартал 2018 року, 4 квартал 2018 року, 4 квартал 2019 року, 1 квартал 2020 року, 2 квартал 2020 року, 3 квартал 2020 року, 4 квартал 2020 року.

Як зазначалось, відповідно до пп. 4.1-4.5,4.8 п. 4 «Порядок нарахування та виплати премії» Додатку № 5 до Колдоговору, преміювання працівників за основним результатом діяльності проводиться за підсумками роботи КП «МПРС» за місяць або наростаючим підсумком за квартал, щомісяця, щоквартально у розмірі, відповідно до фінансової можливості.

Таким чином, Колдоговором чітко передбачено преміювання працівників за основним результатом діяльності за місяць або за квартал.

Відповідно до п. 2.3. Додатку № 5 до Колдоговору, виплата місячної та квартальної премії здійснюється за умови наявності фінансової можливості КП «МПРС» за результатами виконання місячних та квартальних показників преміювання.

З витягів з платіжних відомостей вбачається, що що ОСОБА_1 , було нараховано квартальну премію та виплачено за: 1 квартал 2018.

Квартальні премії за 4 квартал 2016 року, 2 квартал 2017 року, 3 квартал 2017 року, 4 квартал 2017 року, 3 квартал 2018 року, 4 квартал 2018 року, 4 квартал 2019 року, 1 квартал 2020 року, 2 квартал 2020 року, 3 квартал 2020 року, 3 квартал 2020 року не нараховувались по підприємству взагалі, оскільки за місяці у кварталах за оскаржуваний період по підприємству, в тому числі, ОСОБА_1 були нараховані та виплачені місячні премії (жовтень 2016 року, листопад 2016 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року, липень 2018 року, серпень 2018 року, листопад 2018 року, жовтень 2019 року, листопад 2019 року), що підтверджується відповідними наказами по підприємству, розрахунковими листками та витягами з платіжних відомостей.

За 1 квартал 2020 року квартальна премія не нараховувалась взагалі по підприємству.

У 2 кварталі 2020 року, а саме 21.04.2020року, ОСОБА_1 був звільнений Наказом КП «МПРС» від 21.04.2020 № 221-к з займаної посади на підставі пункту першого статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із проведенням скорочення штату працівників КП «МПРС».

Окрім цього, як вбачається з відомостей, за 2 квартал 2020 року квартальна премія не нараховувалась взагалі по підприємству.

Як, зазначалось, згідно з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 у справі № 947/12999/20 на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 квітня 2020 року по 28 жовтня 2020 року.

Відповідно до Порядку 100 до середнього заробітку за час вимушеного прогулу включені премії та винагороди за результатами роботи за рік.

Як зазначалось, квартальна премія протягом 2016-2020 років нараховувалась та виплачувались всім працівникам в однаковому розмірі (% від посадового окладу) на підставі відповідних наказів підписаних ОСОБА_1 .

Відповідно до Додатку № 6 до Колдоговору (Положення про порядок нарахування і виплати одноразової винагороди за підсумками роботи підприємства за рік) у 2016 році згідно з наказом № 263-н від 30.12.2016, у грудні 2016 року була нарахована одноразова винагорода за підсумками роботи за 2016 рік.

Згідно витягу, винагорода за підсумками роботи за 2016 рік була виплачена ОСОБА_1 згідно платіжної відомості від 06.01.2017 р. № 01.006.

Фінансові можливості для виплати винагороди були встановлені у рядку 1086/2 Розділу І Формування фінансових результатів Фінансового плану КП «МПРС» на 2016 рік, що затверджений Міністерством інфраструктури України 18.11.2016 року у рядку.

У Фінансових планах КП «МПРС» на 2017,2018,2019 та 2020 роки витрати на сплату одноразової винагороди за підсумками роботи підприємства за рік не планувались.

Отже, фінансова можливість для нарахування та виплати одноразової винагороди за підсумками роботи підприємства за 2017, 2018, 2019 та 2020 роки була відсутня.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порядку нарахування та виплати премії з огляду на наступне.

Відповідно до Колективного договору, основним показником щодо нарахування та виплати премій є фінансова можливість підприємства, про що апелянт свідомо замовчує у своїй апеляційній скарзі.

Так, відповідно до п.2.3 Додатку № 5 Колдоговору, виплата місячної та квартальної премії здійснюється за умови наявності фінансової можливості КП «МПРС», за результатами виконання місячних та квартальних показників преміювання.

Відповідно до пп. 4.1 п. 4 Додатку № 5 до Колдоговору, преміювання працівників за основним результатом діяльності проводиться за підсумками роботи КП «МПРС» за місяць або наростаючим підсумком за квартал, щомісяця, щоквартально у розмірі, відповідно до Фінансової можливості.

Згідно з п. 4.5 Додатку № 5, розмір премії може бути скоригований відповідно до фінансових можливостей КП «МПРС». Відповідно до вимог ст. ст. 77, 75 ГК України, наказу № 205, основним плановим документом КП «МПРС, відповідно до якого підприємство отримує доходи здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх функцій протягом року відповідно до установчих документів» є фінансовий план.

У преамбулі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 року № 205, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 березня 2015 р. за № 300/26745 зазначено, що відповідно до статей 75 і 77, частини п`ятої статті 89 Господарського кодексу України та з метою розроблення нової методології фінансового планування суб`єктами господарювання державного сектору економіки наказано затвердити Порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, що додається (п. 1 наказу).

Відповідно до п. 1 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і в України від 02.03.2015 року № 205, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 березня 2015 р. за № 300/26745 (далі - наказ 205), цей Порядок визначає процедуру складання, затвердження (погодження) та контролю виконання фінансового плану державного комерційного та казенного підприємства, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) прямо чи опосередковано належить державі (далі - підприємство).

На виконання вимог наказу Мінекономрозвитку та торгівлі України № 205 вiд 02.03.2015 року «Про затвердження Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансового плану суб`єкта господарювання державного сектору економіки» (далі - Наказ 205), КП «МПРС» складає та затверджує фінансовий план на рік, відповідно до якого підприємство отримує доходи і здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання свої функцій протягом року відповідно до установчих документів.

Фінансова можливість підприємства щодо виплати місячної премії, квартальної премії, одноразової винагороди за підсумки роботи підприємства за рік визначається, в першу чергу, фінансовим планом підприємства та зазначається у відповідному рядку фінплану.

В даному випадку, нарахування та сплата місячної та квартальної премії, винагороди за підсумками роботи за рік є здійсненням видатків підприємства, граничні розміри яких встановлені фінансовим планом на рік (у відповідному рядку) та незалежно від наявності коштів на рахунках (які, в тому числі, передбачені для здійснення витрат на інші потреби, необхідні для функціонування підприємства). Підприємство не має права витрачати кошти на власний розсуд, а зобов`язане здійснювати будь-які витрати виключно у відповідності до фінансового плану. Таким чином, головним показником щодо нарахування та виплати премій є фінансова можливість підприємства, яка зазначена у Фінансовому плані підприємства.

Щодо права керівника та повноважень щодо нарахування премій відповідач зазначає, що умови запровадження розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються і виплачуються у межах фонду оплати праці з урахуванням результатів фінансово-господарської діяльності компанії, рішення про її встановлення (скасування, зменшення розміру) приймає керівник залежно від наявності коштів (стаття 97 КЗпП України) (постанова Верховного Суду від 01.11.2018 року у справі Ne 520/4972/17-11).

Відповідно до п. 14 Коментаря ст. 97 КЗпП України правове регулювання преміювання належить до кола повноважень підприємства, тому законодавець залишав на розсуд сторін колективного договору (а якщо він не укладався - на розсуд власника та виборного органу первинної профспілкової організації чи іншого уповноваженого трудовим колективом на представництво органу) вирішення питання про ступінь докладності правового регулювання преміювання. Локальне положення про преміювання може детально і жорстко врегулювати порядок преміювання, встановити юридичні обов`язки та суб`єктивні права власника i працівника, не залишаючи вільного місця для дій на розсуд власника, який виконує тільки формальні функції щодо правозастосування. З іншого боку, локальне положення про преміювання може надавати власникові можливість вирішувати не лише питання про збільшення або зменшення розмірів премій, про розмір позбавлення премії за виробничі недогляди, але й питання про саму виплату премій. З точки зору законодавства про працю, виплата премій на розсуд власника на основі положення про преміювання, яке лише в загальному регулює ці питання, або взагалі при відсутності такого положення, цілком допустима. Частина третя ст. 97 КЗпП тільки зобов`язує власника встановлювати конкретні розміри премій з урахуванням вимог колективного договору, зміст якого повинен відповідати законодавству і угодам.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №569/11722/16-ц (провадження № 61-31573сво18) зроблені наступні правові висновки: «Доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій належать до видів додаткової заробітної плати. Доплати як складові додаткової заробітної плати, визначаються законодавством і тому становлять обов`язкову частину у структурі заробітної плати (на відміну від премій). В колективному договорі можуть бути передбачені додаткові види доплат, підстави та порядок їх здійснення».

Колегія суддів відхиляє також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що накази про преміювання працівників, наявні в матеріалах справи, взагалі не містять обґрунтування нарахування певного розміру премій, незважаючи на, чітко встановлений порядок визначення розміру премій, викладений в Положенні про преміювання працівників КП «МПРС» та філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» та Положенні про порядок нарахування і виплати одноразової винагороди за підсумки роботи підприємства за рік, та вважає за необхідне зазначити, що вказані накази є чинним, та не оскаржували ОСОБА_1 у встановленому законом порядку. Позовна заява також не містить вимог щодо скасування зазначених наказів позивачем.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд звертає увагу на те, що у 2016 році накази про преміювання працівників філії «Чорноморська філія КП «МПРС» видавав сам позивач ОСОБА_1 .

При цьому, у таблиці «Розрахунок невиплаченої премії» позивач доходиться висновку про необхідність виплати ОСОБА_1 місячної премії за результатами роботи за вересень 2016 року у розмірі 100 % від посадового окладу.

Разом з тим, відповідно до наказу філії «Чорноморська філія КП «МПРС» віж 31.10.2016 року № 25-н «Про преміювання» начальника філії ОСОБА_1 преміювати за роботу за вересень 2016 року у розмірі 30 % від посадового окладу, який прийнято та підписано безпосередньо ОСОБА_1 .

При цьому, в обґрунтування наказу філії «Чорноморська філія КП «МПРС» від 31.10.2016 року № 25-н «Про преміювання» зазначено наступне: «З метою підвищення матеріальної зацікавленості та враховуючи професійні якості працівників, згідно з положенням про преміювання працівників (додаток № 5) до Колективного договору КП «МПРС» на 2016-2016 р.

Позивач в таблиці «Розрахунок невиплаченої квартальної премії» вказує про необхідність виплати ОСОБА_1 квартальної премії за результатами роботи за III квартал у розмірі 100 % від посадового окладу.

Разом з тим, відповідно до наказу філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» від 30.09.2016 року № 22-н «Про преміювання» начальника філії ОСОБА_1 преміювати за роботу у 3-му кварталі 2016 року у розмірі 45 % від посадового окладу, який прийнято та підписано безпосередньо ОСОБА_1 .

При цьому, в обґрунтування наказу філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» від 31.10.2016 року № 25-н «Про преміювання» зазначено наступне: 3 'метою підвищення матеріальної зацікавленості та враховуючи професійні якості працівників, згідно з положенням про преміювання працівників (Додаток №5) до Колективного договору КП «МПРС» па 2016-2019 р.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» Статутів КП «МПРС», Колдоговору та фінансових планів КП «МПРС», суд перошої інстанції дійшов вірно висновку про те, що відповідачем за оспорюваний період позивачу ОСОБА_1 нараховано та виплачено суми місячної та квартальної премії та грошової винагороди за підсумками року згідно фінансової можливості підприємства та на підставі відповідних наказів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Крім цього, відповідно п.п. 1.2, 1.3 Додатку № 5 до Колдоговору «Положення про преміювання працівників КП «МПРС» i фiлiї «Чорноморська філія» КП «МПРС», Положення вводиться в дію з метою матеріального стимулювання працівників підприємства за сумлінне і якісне виконання поставлених перед ними завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни та особистого внеску у загальні результати діяльності КП «МПРС.

Таким чином, премія нараховуються та виплачується за працю, за сумлінне і якісне виконання поставлених перед ними завдань, забезпечення належного рівня виконавчої та трудової дисципліни та особистого внеску у загальні результати діяльності КП «МПРС Відповідно до ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи. З урахуванням викладене, у роботодавця відсутні правові підстави нарахування премії у просто для позивача.

Хибними також є доводи апеляційної скарги про те, що Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ вiд 08.02.1995 року № 100, не застосовується у разі простою (пункт 1 Порядку).

Доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду про виконання фінансових планів за оспорюваний період та фінансову можливість підприємства для виплати премій КП «МПРС» колегія суддів також вважає безпідставними з огляду на наступне.

Протягом 2016-2020 років, підприємством складались фінансові плани відповідно до вимог ст. 75,77 ГК України, наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.03.2015 року № 205, Статуту КП «МПРС та Колдоговору. В процесі складання та затвердження фінансового плану на рік між підприємством і уповноваженим органом управління здійснюється комплекс заходів щодо узгодження запланованих витрат підприємства за великою кількості різноманітних витрат (згідно структури Фінансового плану), в тому числі і щодо витрат оплати праці. Згідно з п. 7.1 Статуту. Уповноважений орган управління відповідно до покладених на нього завдань: - затверджує річні фінансові та інвестиційні плани Підприємства та здійснює контроль за їх виконанням у встановленому порядку; проводить моніторинг фінансової діяльності, зокрема виконання показників фінансових планів Підприємства та вживає заходів до поліпшення його роботи.

Згідно з п. 8.9 Статуту, контроль за фінансово-господарською діяльністю Підприємства здійснюється відповідно до законодавства України та за рішенням Уповноваженого органу управління. У період 2016-2019 рр. Уповноваженим органом управління підприємства було Міністерство інфраструктури України, з лютого 2019 - Державна служба морського та річкового транспорту України.

Уповноваженим органом управління у період 2016-2020 років були затверджені фінансові плани та зміни до них, а також звіти про виконання фінансових планів, що свідчить про належне їх складання та виконання підприємством.

Жодних порушень законодавства, методології складання фінансових планів у зазначений період не встановлено, які i не встановлено будь-яких порушень Колективного договору при складанні та виконанні фінансових планів у період 2016-2020 років. З урахуванням викладеного, хибними та необґрунтованими є доводи апелянта щодо планування підприємством на оплату праці, а також щодо визначення фінансової можливості підприємства для нарахування та виплати премій. Безпідставними є також доводи апелянта, що додатковим підтвердженням фінансової можливості відповідача виплачувати премії відповідно до умов Колективного договору є наявність (залишок) фінансових коштів на банківських рахунках підприємства.

Наявність коштів на банківських рахунках підприємства не тотожна фінансовій можливості підприємства щодо здійснення таких виплат, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 77, 75 ГК України, наказу № 205, основним документом КП «МПРС, відповідно до якого підприємство здійснює видатки, визначає обсяг та спрямування коштів для виконання своїх Функцій протягом року є саме фінансовий план. Як зазначалось, фінансова можливість підприємства щодо виплати місячної премії, квартальної премії, одноразової винагороди за підсумки роботи підприємства за рік визначається, в першу чергу, фінансовим планом підприємства та зазначається у відповідному рядку фінплану.

В даному випадку, нарахування та сплата місячно та квартальної премії, винагороди за підсумками роботи за рік є здійсненням видатків підприємства, граничні розміри яких встановлені фінансовим планом на рік (у відповідному рядку) та незалежно від наявності коштів на рахунках (які, в тому числі, передбачені для здійснення витрат на інші потреби необхідних для функціонування підприємства).

Підприємство не має права витрачати кошти наявні на рахунках на власний року а зобов`язане здійснювати будь-які витрати виключно у відносіть до фінансового плану.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної карти щодо виконання фінансових планів та наявності фінансової можливості для виплати премій відповідач вважає необґрунтованими.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1 та 2 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися заявлені позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під часрозгляду справи судом апеляційної інстанції, переконливих доказів на спростування позиції відповідача стороною позивача суду не надано, а позовна заява не ґрунтується на законних підставах.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити - без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.11.2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 07.10.2022 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе