Справа № 756/8769/22
Провадження № 2-і/756/8/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2022 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Ткач М.М., розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на рухоме майна, поділ майна подружжя,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ухвалою суду від 06.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 28.11.2022.

20.10.2022 до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на рухоме майна, поділ майна подружжя. Разом із зустрічною позовною заявою заявником подано заяву про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.10.2022 зустрічний позов розподілено судді Ткач М.М.

Вирішуючи питання про наявність підстав для прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Судом встановлено, що предметом первісного позову є розірвання шлюбу, а предметом зустрічного позову встановлення проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на рухоме майна, поділ майна подружжя.

Пред`явлений первісний та зустрічний позови дійсно виникають з одних правовідносин - сімейних, однак за своїм предметом вони не є взаємопов`язаними і задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного.

Відтак, суд дійшов до висновку, що прийняття до спільного розгляду та об`єднання в одне провадження зустрічної позовної заяви ускладнить розгляд в цілому з огляду на предмет дійсного позову, засоби доказування, обсяг доказів, тощо.

За змістом ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, суд вважає, що розглядати в одному провадженні первісний позов і зустрічний позов є недоцільно, оскільки це значно розширить коло обставин, які стосуються предмета доказування, що підлягають встановленню для правильного вирішення справи, що може призвести до затягування процесу розгляду справи та порушенню строків її розгляду.

Відповідно до ч. 3ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги про розірвання шлюбу не взаємопов`язані з встановленням факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на рухоме майна, поділ майна подружжя, рішення в справі за первісними вимогами не виключає можливість задоволення позову за зустрічними позовними вимогами, і навпаки, судом встановлена недоцільність спільного розгляду первісного та зустрічного позову та відсутність підстав для об`єднання в одне провадження первісних та зустрічних позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на рухоме майна, поділ майна подружжя, слід повернути заявнику.

Суд роз`яснює ОСОБА_1 право на звернення до суду з даним позовом у загальному порядку.

Керуючись статтями 193, 194, 260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на рухоме майна, поділ майна подружжя - повернути заявнику.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з вказаним позовом у загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Суддя М.М. Ткач