Справа №1420/28/12
Провадження № 22-ц/812/849/22
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання - Ковальському Є.В.,

за відсутності сторін, які повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Казанлі Л.І., дата складання повного тексту незазначена, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ФОРТ» про заміну стягувача у виконавчому листі, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «ФОРТ» (далі - ТОВ ФК «ФОРТ») звернулася до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Обґрунтовуючи вимоги вказували, що 26 березня 2012 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області було ухвалено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра».

06 серпня 2020 року ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області було замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» його правонаступником ТОВ «ФК Інвест Хаус».

05 листопада 2020 року за договором про відступлення прав вимоги ТОВ «ФК Інвест Хаус» відступило своє право вимоги за вказаним вище кредитним договором ТОВ «ФК ФОРТ». Посилаючись на те, що до ТОВ «ФК ФОРТ» перейшли права вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 лише 05 листопада 2020 року, що унеможливлювало вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і це не залежно від волі заявника, при цьому оригінал виконавчого листа було втрачено, просив замінити стягувача у вказаному вище виконавчому провадженні, видати дублікат виконавчого листа та поновити строк для пред`явлення їх до виконання.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2021 року заяву ТОВ ФК «ФОРТ» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання задоволено повністю.

Замінено стягувача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС» у виконавчому листі в цивільній справі № 1420/28/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №168/П/04/2008-980 від 09 липня 2008 року його правонаступником - ТОВ ФК «ФОРТ», , місцезнаходження: 03035, місто Київ, Солом`янська площа, 2.

Видано дублікат виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» в рахунок заборгованості за кредитним договором №168/П/04/2008-980 від 09 липня 2008 року - 196 129 грн.65 коп., а також 1989 грн.16 коп. - в рахунок відшкодування судових витрат, відповідно до рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2012 року в цивільній справі № 1420/28/2012.

Поновлено ТОВ ФК «ФОРТ» строк пред`явлення до виконання виконавчого листа в цивільній справі у справі № 1420/28/2012.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та закрити провадження у справі або залишити заяву без розгляду.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказувала, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, та відповідно судом не вірно застосовано норми як матеріального так і процесуального права, що призвело до невідповідності висновків, покладених в основу ухвали, обставинам та матеріалам справи, судом проігноровано дослідження суттєвих фактів та доказів, що містяться в матеріалах справи та мають значення для справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи.

Так, зокрема, зазначала, що участі у судовому засіданні вона не приймала, по причині неповідомлення її, як сторони, про таке засідання.

Крім того вказувала, що ухвала Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, у цивільній справі № 1420/28/2012 провадження № 6/483/73/2021 від 26 листопада 2021 року необхідно скасувати, оскільки рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області у цивільній справі № 1420/28/2012 провадження № 2/1420/149/12 від 26 березня 2012 року набрало законної сили 17 квітня 2012 року, а статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, -вкладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, виходячи з викладеного, позовна давність, на її думку, строком у три роки із рішення суду про стягнення з неї боргу та штрафних санкцій спливла 17 квітня 2015 року, а ТОВ ФК «ФОРТ» звернулася до суду 21 вересня 2021року.

Викладені обставини спростовують позицію Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, щодо всебічного, повного, об`єктивного дослідження наявних у справі доказів та зв`язок доказів у їх сукупності при винесенні оскаржувано ухвали, та на її думку, висновок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області у цивільній справі № 1420/28/2012 провадження № 6/483/73/2021 в ухвалі від 26 листопада 2021 року, про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, є неправомірним, оскільки рішення у цивільній справі №1420/28/2012 набрало законної сили 17.04.2012 року по виконанню якого сплив строк давності 17.04.2015 року.

Після отримання виконавчого листа 11 червня 2014 року, позивач у справі - ПАТ КБ «Надра» долею виконання судового рішення не цікавився, а заявник ТОВ ФК «ФОРТ», зобов`язаний організовувати свою господарську діяльність таким чином, щоб своєчасно перевіряти наявність усіх ризиків, в тому числі і строків пред`явлення виконавчих документів, і недбале ставлення до процесуальних обов`язків з боку стягувача за таких обставин не може виправдовувати пропуск оповідних процесуальних строків, оскільки фактично покладає надмірний тягар на боржника.

З урахуванням викладеного, а також того факту, що на момент відступлення права вимоги ПАТ КБ «Надра» до ТОВ ФК «Інвест Хаус» та від ТОВ ФК «Інвест Хаус» до ТОВ ФК «ФОРТ», яке збулося 05 листопада 2020 року - процесуальний строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплив, а тому вважає, що підстави для поновлення такого строку заявнику - відсутні.

Правом на подачу відзиву учасники справи не скористалися.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що в силу ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Відповідно до статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3) частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини 6, 7 статті 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові ОП КЦС ВС від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 «Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3) частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;

невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою».

Судом встановлено, що згідно поштового конверту 28 серпня 2021 року (а.с.147), діючи через засоби поштового зв`язку ТОВ «ФК Форт», звернулось до суду першої інстанції із вказаною вище заявою, яку судом отримано 21 вересня 2021 року (а.с.125).

Згідно довідки секретаря судового засідання від 26 листопада 2021 року, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2021 року заяву ТОВ «ФК ФОРТ» було задоволено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд вказав, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися. Представник заявника надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 433, ч. 3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи не є перешкодою для вирішення питань про заміну сторони виконавчого провадження та про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу призначення вказаної заяви до розгляду у судовому засідання, направлення учасникам справи повідомлення про місце, дату і час судового засідання та отримання такого повідомлення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що про розгляд вказаної заяви вона повідомлена не була.

З огляду на зазначене, враховуючи приписи пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України, яким передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті поданої заяви.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2012 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» в рахунок заборгованості за договором № 168/П/04/2008-980 від 09 липня 2008 року - 196 129 грн. 65 коп., а також 1 989 грн. 16 коп. в рахунок відшкодування судових витрат (а. с. 66-67).

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2020 року було замінено стягувача - ПАТ КБ «Надра» його правонаступником ТОВ «ФК Інвест Хаус» (а. с. 114).

05 листопада 2020 року між ТОВ «ФК Інвест Хаус» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та майнових прав, згідно з яким стягувач відступив своє право вимоги за договорами кредиту, у тому числі й за кредитним договором № 168/П/04/2008-980 від 09 липня 2008 року, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (а.с. 127-128).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї з сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були би обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. А у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У своїй Постанові від 19 лютого 2020 року у справі за № 2-3897/10 Верховний Суд роз`яснив, що заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Верховний Суд зауважив, що норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Тому, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне замінити стягувача товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС» у виконавчому листі в цивільній справі № 1420/28/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором №168/П/04/2008-980 від 09 липня 2008 року його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ».

Так, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року в справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

За змістом статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на момент видачі виконавчих листів (далі - Закон № 606-XIV), виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частиною другою статті 22 Закону № 606-XIV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Отже, за загальним правилом, встановленим Законом № 606-XIV, виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду в цивільній справі, може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Частиною першою статті 371 ЦПК України 2004 року було передбачено, що стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Зазначене право стягувача також було закріплено у частині другій статті 24 Закону України № 606-XIV.

Як свідчать матеріали справи, виконавчий лист № 1420/28/2012 на виконання рішення Очаківського міськрайонного суду від 26 березня 2012 року були надіслані судом за заявою ПАТ «КБ «Надра» на адресу: вул. Артема, 15, м. Київ, 04 053 (а.с.81) 11 червня 2014 року та отримані Банком 16 червня 2014 року (а.с.83).

Однак, відповідно до офіційної інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на день подання цієї заяви виконавчі листи стосовно боржників на примусовому виконанні не перебували і доказів на підтвердження їх пред`явлення до виконання заявником не надано.

За частиною першою статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З наведеного вбачається, що підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущений. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Окрім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Заявником не зазначено достатніх підстав та не надано належних доказів, які заважали первісному стягувачу звернутися до державної виконавчої служби чи приватного виконавця із заявою про примусове виконання виконавчого документа у встановлений законом строк після його повалення в судовому порядку, а також не наведено поважні обставини, що не залежали від його волевиявлення і внаслідок яких він пропустив строк пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Встановлено, що первісний стягувач за виконавчими листами - ПАТ «КБ «Надра» на час відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Інвест Хаус» втратив право на пред`явлення виконавчих документів до виконання і відомостей про переривання перебігу строку пред`явлення виконавчих листів до виконання матеріали справи не містять.

Відтак, відсутні підстави для поновлення такого строку і ТОВ «ФК Форт». Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (стаття 514 ЦК України), то право на пред`явлення виконавчих листів до виконання не набув (до вирішення питання про поновлення строку) і новий кредитор ТОВ «ФК Форт».

Жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, що набрало законної сили, банк не вчиняв і доказів вжиття останнім можливих заходів щодо примусового стягнення заборгованості заявник не надав.

Звертаючись до суду із заявою, ТОВ «Форт» посилалося на запровадження в ПАТ «КБ «Надра» процедури ліквідації, як на поважну причину пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 5 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», того ж дня рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Надра» з 6 лютого 2015 року строком на три місяці, який було продовжено до 5 червня 2015 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 4 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 червня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра».

Уповноважена особа Фонду після запровадження тимчасової адміністрації (у разі делегування повноважень) набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації.

Одним з основних завдань Фонду є забезпечення збереження активів та документації банку та вжиття всіх передбачених законом заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників банку (стаття 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»)

Враховуючи викладене, запровадження процедури ліквідації банку не може вважатись перешкодою для реалізації прав стягувача на примусове виконання судового рішення, а тому і свідчити про поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі № 616/4465/12.

Будь-яких інших причин зволікання з примусовим виконанням рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 березня 2012 року протягом десяти років в заяві ТОВ «ФК «ФОРТ» не зазначено і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не встановлено причин, які би не залежали від волі стягувача та дійсно створювали перешкоди або значно ускладнювали можливість пред`явлення виконавчих листів до виконання у визначений законом строк.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що посилання заявника на те, що стягувач не мав можливості пред`явити виконавчі документи до виконання в зв`язку з процедурою ліквідації не є поважними причинами пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки така процедура не позбавляє можливості уповноважену особу звертатись до органів виконавчої служби з заявами про примусове виконання виконавчих листів.

Отже, питання внутрішньої діяльності ПАТ «КБ «Надра» як юридичної особи, навіть у випадку перебування на стадії ліквідації та кадрових змін не можуть в достатній мірі впливати на вирішення питання поновлення пропущеного строку.

Крім того, попередній стягувач ТОВ «ФК «Інвест Хаус»,правонаступником якого є ТОВ «ФК Форт» вже звертався до суду з вимогою про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, посилаючись на аналогічні обставини на підтвердження поважності пропуску зазначеного строку, однак ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2020 року було відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дублікату виконавчого листів з цих підстав.

Таким чином, заява ТОВ «ФК Форт», про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання не містить поважних та обґрунтованих підстав, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин для пред`явлення виконавчого документа до виконання у встановлений законом строк, а тому у задоволенні такої заяви необхідно відмовити.

Аргументи заявника про те, що ліквідація первісного кредитора (стягувача) із запровадженням тимчасової адміністрації або ліквідації банку, не передбачає процесуальної можливості з пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому наведена обставина також є поважною причиною пропуску строку пред`явлення виконавчого документа відхиляються колегією суддів як необґрунтовані з огляду на те, що норму пункту 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку із положеннями спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» слід розуміти так, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку-боржника, тобто саме коли банк, в якому запроваджена тимчасова адміністрація та/або розпочата процедура ліквідації, є боржником, а не стягувачем за виконавчим документом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 (провадження № 12-20гс18) зазначено аналогічний за змістом висновок про те, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Крім того, у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила аналогічний за змістом висновок, зокрема те, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Наявність норми пункту 11 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу, якщо Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку, також не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16 квітня 2018 року у справі № 910/11908/16.

Колегія суддів вважає, що наявність норм Конституції України, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення та рішень Європейського суду з прав людини з цього приводу не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

Щодо видачі дублікату виконавчого листа.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.17.4 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Аналізуючи зміст даної норми, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання. У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зі змісту вищезазначених норм законодавства вбачається, що дублікат виконавчого листа може видаватись у випадках втрати його оригіналу та в межах строку пред`явлення його до виконання.

Таким чином, під час розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа суд повинен належним чином перевірити, чи дійсно виконавчий лист втрачено. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Видача дубліката виконавчого листа взаємопов`язана із визначеним Законом України «Про виконавче провадження» строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строк звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа спливає з строком для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Від вирішення питання про поновлення строку залежить вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. В разі визнання неповажними причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем і відмови у поновленні пропущеного строку, суд відповідно відмовляє у видачі дубліката виконавчого листа.

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76,77,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із заяви ТОВ «ФК Форт» та матеріалів справи не вбачається достатніх підстав для її задоволення.

Банк, який є юридичною особою зобов`язаний забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за судовими та виконавчими документами при їх виконанні в органах ДВС.

ТОВ «ФК Форт» до заяви про видачу дубліката виконавчого листа не надало жодного доказу його втрати.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що заява ТОВ «ФК Форт» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, доводи апеляційної скарги та враховуючи приписи ст.ст.255 та 257 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для закриття або залишення заяви ТОВ «ФК «ФОРТ» позову без розгляду.

Керуючись ст. ст. 367,374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання - задовольнити частково.

Замінити стягувача - товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТ ХАУС» у виконавчому листі в цивільній справі № 1420/28/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором №168/П/04/2008-980 від 09 липня 2008 року його правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», , місцезнаходження: 03035, місто Київ, Солом`янська площа, 2.

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк