ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5260/22 Справа № 202/7722/21 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство Українська пожежно-страхова компанія, про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Приватне акціонерне товариство Українська пожежно-страхова компанія (далі ПрАТ УПСК), про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 07 квітня 2021 року приблизно об 11 год. 40 хв. в місті Дніпрі по вулиці Калиновій в районі будинку № 82 відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не надав перевагу у русі автомобілю марки Nissan Leaf, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач і рухався в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року у справі № 202/2416/21 водія ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні даної ДТП.

В результаті ДТП був пошкоджений належний позивачу на праві власності автомобіль.

Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована в ПрАТ УПСК, яка відшкодувала позивачу 111 280,41 грн.

Сукупна вартість ремонту автомобіля згідно з актом наданих послуг № 99 від 30 листопада 2021 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 30 листопада 2021 року склала 300 020,00 грн.

Вказував, що відповідач, як винуватець ДТП, відповідно до статті 1194 ЦК України зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 188 739,53 грн. (30 0020 грн. 111 280,14 грн.), що фактично є реальними збитками в розумінні статті 22 ЦК України.

Крім матеріальної (майнової) шкоди, внаслідок ДТП позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав в результаті пошкодження його майна. До негативних наслідків він відносить нервовий стрес, переживання щодо подальшої ситуації з відновленням автомобіля та судових справ, постійне реагування на питання знайомих та друзів стосовно стану автомобіля та самої події ДТП. Для відновлення нормального душевного стану позивачу був потрібен час та додаткові зусилля для захисту своїх інтересів (звернення та відвідування страхової компанії, ремонтних майстерень, експертних установ, юристів). До негативних наслідків він також відносить той факт, що довгий час не мав можливості користуватися своїм автомобілем, так як автомобіль мав значні пошкодження. Позивачу довелося корегувати свої плани, докладати додаткових зусиль щодо переміщення по території міста та за його межами по робочим та особистим питанням. Родина позивача не змогла поїхати на своєму автомобілі на запланований відпочинок до моря, плани були змінені, що в свою чергу також завдало йому моральних страждань. Звичайний життєвий уклад позивача було порушено внаслідок протиправних дій відповідача. Розмір моральної шкоди позивач оцінив в 5 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 191 339,53 грн. в порядку відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 750,00 грн. та судовий збір в розмірі 2 822,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 2 600,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., а також судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 750,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ураховуючи те, що в іншій частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року сторонами не оскаржується, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що 07 квітня 2021 року приблизно 11 год. 40 хв. в місті Дніпро по вулиці Калиновій в районі будинку № 82 сталася ДТП за участю автомобіля марки Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який є власником автомобіля та автомобіля марки Nissan Leaf, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який є власником автомобіля відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року у справі № 202/2416/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. на користь держави.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів АР 009133643 від 07 квітня 2021 року, страховик ПрАТ УПСК. Франшиза згідно полісу становить 2 600,00 грн.

Забезпеченим транспортним засобом за полісом є автомобіль марки Volkswagen Caddy, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно полісу ліміт відповідальності ПрАТ УПСК (приватне) за шкоду, заподіяну майну (на користь потерпілого ) становить 130 000,00 грн.

Відповідно до звіту № 34-D/92/1 від 12 травня 2021 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки Nissan Leaf, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного оцінювачем ОСОБА_3 , свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 94 від 05 травня 2017 року, ринкова вартість транспортного засобу складає 216 955,36 грн., вартість відновлювального ремонту 265 963,84 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 113 880,41 грн.

Враховуючи, що вартість відновлювального ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість, вартість матеріального збитку буде рівною його ринковій вартості на момент ДТП станом на 29 квітня 2021 року та становить 216 955,36 грн.

Відповідно до звіту № 55-R/92/5 від 07 квітня 2021 року про оцінку пошкодженого транспортного засобу марки Nissan Leaf, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного оцінювачем ОСОБА_3 , ринкова вартість пошкодженого автомобіля становить 103 074,95 грн.

Згідно з заявою про видачу готівки № TR.18368931.34541.12968 від 09 серпня 2021 року та меморіальним ордером № TR.18368931.458720567 від 09 серпня 2021 року ПрАТ УПСК сплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 111 280,41 грн., з розрахунку: 216 955,36 грн. (вартість авто до ДТП) - 103 074,95 грн. (вартість авто після ДТП) - 2 600,00 (франшиза) = 111 280,41 грн.

Згідно з актом наданих послуг № 99 від 30 листопада 2021 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 загальна вартість робіт (послуг) та матеріалів без ПДВ склала 256 220,00 грн., із ПДВ 300 020,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 30 листопада 2021 року ФОП ОСОБА_5 прийнято від ОСОБА_2 в рахунок оплати 300 020,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача франшизи в розмірі 2 600,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції установлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів АР 009133643 від 07 квітня 2021 року, що був чинним на момент ДТП, страховик ПрАТ УПСК. Франшиза згідно полісу становить 2 600,00 грн. (а.с.11).

Згідно розписки від 05 травня 2021 року відповідач ОСОБА_1 відшкодував позивачу ОСОБА_2 франшизу в розмірі 2 600,00 грн. (а.с.145).

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, у зв`язку з чим помилково стягнув з відповідача на користь позивача франшизу в розмірі 2 600,00 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення франшизи в розмірі 2 600,00 грн. слід відмовити.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

За таких обставин, з урахуванням наявності вини відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 750,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є:надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Мізевич Д.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , під час розгляду справи в суді першої інстанції надав договір про надання правової допомоги № 109 від 03 грудня 2021 року (а.с.24а-25б).

Докази виконання адвокатом робіт підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з детальним описом від 07 грудня 2021 року, відповідно до якого адвокатом здійснено: ознайомлення з матеріалами за фактом ДТП, яке мало місце 07 квітня 2021 року за участю позивача, надання правової консультації позивачу 03 грудня 2021 року 2 год.; складання та подання позовної заяви про стягнення завданої майнової та немайнової шкоди до суду в інтересах позивача 4 год. (а.с.26).

Відповідно до прибуткового касового ордеру № 12 від 07 грудня 2021 року ОСОБА_2 сплатив адвокату Мізевич Д.А. загалом 9 750,00 грн. за надання правової допомоги (а.с.27).

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Проте, колегія суддів приходить до висновку, що зазначений позивачем розмір гонорару у 9 750,00 грн., визначений його представником адвокатом, зважаючи на складність справи, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір задоволених позовних вимог, є неспіврозмірним та недоведеним.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21); від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Колегія суддів вважає слушними та частково погоджується із доводами заперечень відповідача про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

На думку колегії суддів, ураховуючи складність справи та часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим і співмірним буде зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, до 2 000,00 грн.

Таким чином, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, виходячи з фінансового стану сторін, а також з урахуванням заперечень відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні, зменшивши стягнутий розмір витрат на професійну правничу допомогу з 9 750,00 грн. до 2 000,00 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 франшизи в розмірі 2 600,00 грн. підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення франшизи в розмірі 2 600,00 грн. В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року щодо стягнення моральної шкоди необхідно залишити без змін. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні, зменшивши стягнутий розмір витрат на професійну правничу допомогу з 9 750,00 грн. до 2 000,00 грн.

На підставі статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 362,00 грн.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 франшизи в розмірі 2 600,00 грн. скасувати та ухвалити у скасованій частині нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення франшизи в розмірі 2 600,00 грн. відмовити.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року щодо стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши стягнутий розмір витрат на професійну правничу допомогу з 9 750,00 грн. до 2 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 362,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 вересня 2022 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко